HEINTZE, VÄXTTOPOGRAFISKA UNDERSÖKNINGAR. 



101 



Siffrorna å tabellen beteckna det antal ståndorter, från 

 hvilka de båda arterna upptagas i mina anteckningar: M. 

 pratense från 74 och 31. silvaticum från 58 växplatser dels i 

 fjälltrakterna dels nere i Åsele och Lycksele lappmarkers 

 barrskogsregion. Därjämte är M. pratense anträffad i alpina 

 zonen på tre ställen i mossrika rishedar och på ett i örtrika 

 videsnår. M. silvaticum är sedd i fem alpina videsnår. 



I stort sedt kräfva båda arterna ungefär samma lifsvill- 

 kor, hvilket för öfrigt visar sig redan därigenom, att de myc- 

 ket ofta växa i hvarandras sällskap. Båda uthärda ungefär 

 lika stark beskuggning. Beträffande markens fuktighetsgrad 

 visa de sig äfven ganska likartade: klippvegetationer och 

 blockurer (J/. silvaticum) erbjuda föga mera markfuktighet 

 än tall- och björkhedar [M. pratense); myrarna {M. pratense) 

 äro minst lika våta ståndorter som stränder och videsnår 

 {M. silvaticum). 



M. pratense ställer de minsta fordringarna på markens 

 halt af näringsämnen och kan därför växa i hedartade och 

 magra, mossrika tall- och björkskogar, där den andra arten 

 i regel saknas. I likhet med så många andra på hedmark 

 växande arter kan M. pratense äfven trifvas i myrkanter. 

 Om de båda ohalf parasiterna» visa någon större olikhet i va- 

 let af värdväxter, känner jag ej. 



M. pratense är således mera plastisk och mindre nogräk- 

 nad på jordmånens beskaffenhet än M. silvaticum. I utpräg- 

 lade tall- och björkhedsområden är den förra arten långt all- 

 männare än silvaticum; på mindre områden kan den senare 

 t. o. m. helt saknas eller vara ytterst sparsam. 



Pyrolsi Ulliflora, seciiiula, rotiindifolia och minor. 



Tabell 4. 



