102 



ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 13. N:0 5. 



örtr. videsnår . 

 stränder . . . 

 starrmyrk. . . . 

 snölägen . . . 

 vertikal utbredn. 



P. uniflora P. secunda 



P. rotundif. 



Ba. 



Ba.-Bj. (I). 



Ba.-Bj. (I). 



P. minor 



Ba. — II. 



Pyrola uniflora är inskränkt till blandskogar. P. secunda 

 har samma förekomstsätt, men växer därjämte i örtrika björk- 

 skogar. P. rotundifolia förekommer som sistnämnda art, men 

 håller äfven till i örtrika videsnår. P. minor slutligen in- 

 tager sanima ståndorter som rotundifolia och träffas dessutom 

 på stränder samt i starrmyrkanter ock smärre starrmyrar; 

 den är vidare den enda af släktets arter, som är sedd på 

 snölägen (jfr Norman 45), och som mera konstant tillhör kal- 

 fjällets vegetation. 



De fyra Pyrolorna bilda i viss mån en »serie»: P. uni- 

 flora (monotop), P. secunda och rotundifolia (oligotopa) samt 

 P. minor (polytop), och man kan med skäl uppställa den 

 frågan, huru de tre först anförda arterna förmå hålla sig 

 kvar utan att helt utträngas af P. minor. Orsaken torde 

 ligga däri, att de samtliga äro trögt växande ris, som ej äro 

 »sociala» i den meningen, att de förmå bilda egna bestånd. 

 Alla äro de hänvisade att växa på glesare fläckar eller luckor 

 i ört- eller rismattan, direkt på mosstäcket eller ibland på 

 mer naken mark af olika beskaffenhet, och förekomma de 

 vanligen i spridda exemplar. Den direkta konkurrens, de 

 sinsemellan utveckla, är därför svag, och erinra de i detta 

 hänseende starkt om rena kolonister, hvilka de äfven likna 

 i så måtto, att de äro rosettväxter. I t. ex. blandskogar 

 (och oblandade granskogar), där alla fyra arterna finna lämp- 

 liga existensbetingelser, ser man ofta 2 — 3 af dem fredligt 

 växa i hvarandras närhet. 



Saxifragji cerima och rivularis. 



S. certina och rivularis uppträda inom undersökningsom- 

 rådet på samma slags växplatser i alpina zonen: bäcksträn- 

 der, snölägen, källdrag, fuktiga klippvegetationer och på fuk- 



