HEINTZE, VÄXTTOPOGRAFISKA UNDERSÖKNINGAR. 103 



tig skifferur. De intaga vidare samma höjdbälten på fjällen 

 och uppnå ungefär samma frekvensgrad. Den enda olikhe- 

 ten, jag kunnat finna i dessa trakter, är, att S. cernua visar 

 åtminstone någon förkärlek för mera lättvittrande bergarter 

 (jfr Norman 45), h vilket däremot ej är fallet med S. rivu- 

 laris, som i detta hänseende synes vara indifferent. Kanske 

 är den senare arten äfven något starkare hydrofil än den 

 förra. Rätt ofta ses de tillhopa på samma ståndort. 



D. Kärlväxteriias vertikala utbreduiui?. 



På sina högst belägna ståndorter uppträda talrika kärl- 

 växter i ± förkrympta eller dvärgvuxna exemplar, hvilka ej 

 eller endast under varmare somrar sätta mogen frukt. För 

 vissa, äfven mer allmänna, arter finnas rätt breda höjdbäl- 

 ten, inom hvilka de, åtminstone efter vår nuvarande kunskap 

 att döma, alltid äro sterila och hänvisade till vegetativ för- 

 ökning. Rekrytering genom »frön» från lägre liggande om- 

 råden tyckes dock för många växter äga rum i ej ringa grad. 

 Särskildt är detta fallet med vinterståndare, hvilkas frön spri- 

 das genom yrsnö. Sålunda har jag träffat vingfrukter och 

 $ -hängefjäll af Betida odorata intill 300 m (blad af samma 

 träd intill 400 m) of van skogsgränsen. ^ Då vidare de flesta 

 kärlväxter på högre nivåer uppsöka så fördelaktig exposition 

 som möjligt, är man berättigad anse, att deras öfre utbred- 

 ningsgränser i första hand bestämmas af klimatiska faktorer. 

 Men därmed är ingalunda sagdt, att alla arters höjdgränser 

 betingas ensamt genom klimatets stränghet. 



Som jag tidigare framhållit (Heintze 20 p. 43), stiga åt- 

 skilliga »låglandsväxter» påfallande högt uppför fjällsidorna 

 på kalkrika och lättvittrande bergarter. Inom undersöknings- 

 området lämnar särskildt Daunatjåkko belysande exempel 

 på detta förhållande. Längre västerut, i Helgeland, träffas 

 enligt Ov^E Dahl (14) så köldömma arter Bova Arabis hirsuta, 

 Sedutn acre, Anthyllis Vidneraria och Epipactis rubiginosa 

 under liknande omständigheter stundom uppe i alpina zonen. 



^ I subalpina zonen är björken i stor utsträckning vinterståndare. 

 Vingfrukter från träd i mer skyddadt läge äro delvis grobara, äfven om de 

 insamlas så sent som långt fram i juni månad. Alina groningsförsök med 

 frukter från björkar i eller strax nedom skogsgränsen ha däremot alltid 

 utfallit negativt. 



