HEINTZE, VÄXTTOPOGRAFISKA UNDERSÖKNINGAR. 105 



tetsgrad. P. alpina trifves däremot endast på bättre jord- 

 mån, åtminstone i vårt land oftast på underlag af lättvitt- 

 rande och kalkrika bergarter. Af myrar håller den endast till- 

 godo med örtrika hängmyrar, medan näringsfattigare starr- 

 myrar blott hysa P. vulgaris, äfven om dessa myrtyper ligga 

 på ringa afstånd från hvarandra. På gynnsamma ståndorter 

 kan P. alpina uppnå långt större individrikedom, än fallet 

 brukar vara med den andra arten. 



Båda arterna intaga i det närmaste samma höjdbälten 

 pa kalfjället i hela Nordskandinavien. I Torne lappmark 

 går P. alpina i trakterna kring Torneträsk och väster om 

 Kilpisjärvi mycket ofta och i mängd ned i björkbältet och 

 har äfven iakttagits på tvenne ställen i barrskogszonen: Kurra- 

 vaara (Fristedt 17) och Talujärvi (Erik Bergström 7). 

 Längre söderut, i Lule, Pite och Äsele lappmarker, träffas 

 den i regel eller endast of van skogsgränsen. På fjäll, där 

 P. alimia förekommer i större mängd, saknas den andra ar- 

 ten vanligen helt eller nästan helt i alpina zonen. 



I synnerhet sommaren 1912 hade jag tillfälle att göra 

 talrika anteckningar öfver de båda arternas fruktsättning 

 uppe i alpina zonen. Denna är lätt att konstatera äfven 

 under försommaren, enär de vidöppna, tomma kapslarna från 

 föregående år i mängd finnas kvar. Det visade sig därvid, 

 att P. alpina nära nog öfverallt utbildar frön, under det att 

 den andra arten mycket ofta blir steril, särskildt på högre 

 höjd ö. h. 



Båda Pinguiculorna äro till sina vegetativa delar hvar- 

 andra ytterst snarlika, och då de därtill äro rosettväxter, 

 kan någon direkt strid genom sidotryck, öfverväxning eller 

 öfverskuggning ej gärna förekomma. Konkurrensen dem emel- 

 lan är hufvudsakligen indirekt, d. v. s. äger rum genom frö- 

 nas spridning till ståndorter, där bägge arterna finna lämp- 

 liga betingelser. Har den ena arten fattat fast fot på en 

 växplats, torde den endast med stor svårighet kunna utdrif- 

 vas därifrån af den andra. 



Vid en sammanfattning af det sagda finna vi, att P. al- 

 pina kräfver bättre och helst kalkrik jordmån samt äger 

 god och jämn fruktsättning äfven på högre höjd ö. h. P. 

 vulgaris trifves lika gärna på näringsfattig som fruktbar mark 

 och uthärdar väl den beskuggning, som är rådande i glesare 

 videsnår. Ofvan skogsgränsen blir den ofta steril, i synner- 



