106 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 13. N:0 5. 



het i oskyddadt läge och nordlig exposition. I Åsele lapp- 

 mark växer den på en mängd ståndorter, t. ex. snölägen 

 samt örtrikare snipmyrar på sluttande och källrik mark, på 

 hvilka P. alpina längre norrut nästan alltid är ensamhärskande. 

 Detta är en egendomlighet, som redan tyckes ha uppmärk- 

 sammats af Melander (37). Denne sökte nämligen P. aljmia 

 förgäfves på fjället Routek, »fastän många lokaler syntes pas- 

 sande för henne». 



Af allt att döma är P. alpina stadd i sakta f ramryck- 

 ning mot söder i Åsele lappmark och väster därom liggande 

 delar af Norge. Dess spridning fördröjes och förhindras i 

 hög grad därigenom, att alla lämpliga växplatser redan äro 

 upptagna af P. vulgaris, som långt tidigare invandrat till 

 området. 



Att vissa silvina arter i våra södra fjälltrakter nå högre 

 öfver hafvet och t. o. m. ofta kunna bilda en viktig be- 

 ståndsdel i kalfjällets vegetation, medan de i de nordhga 

 lappmarkerna ej eller endast i mindre mängd öfverskrida 

 barrskogs- eller björkskogsgränserna, är ett rätt vanligt för- 

 hållande, som i många fall måste tolkas som en följd af olika 

 invandringstid till olika områden. Ett typiskt exempel bil- 

 dar Calluna vulgaris. Ljungen upphör nämligen i Torne lapp- 

 mark^ i regel med eller något före tallen, under det att den 

 i norra Dalarna och mångenstädes i Härjedalen ingår i ris- 

 hedarna i nedre delarna af alpina zonen. A andra sidan 

 träffas alpina arter oftare och i större mängd i barrskogs- 

 zonen i nordliga än i sydliga fjällbygder. 



Den teori om P. alpinas olika invandringsvägar till våra 

 sydligare fjälltrakter, som nyligen uppställts af Sern ander 

 (50), bekräftas alltså genom mina ofvan relaterade undersök- 

 ningar. Samma teori kan för öfrigt äfven användas till tyd- 

 ning af vissa andra »kontinentala» arters egendomliga ut- 

 bredning i Skandinavien, exempelvis Draba alpina, D. nivalis, 

 Phaca alpina och Luziila parvijlorn. 



Pinguicula vulgaris' höjdgräns i största delen af 

 undersökningsområdet är således en ren klimatisk 

 gränslinje, hvilken dock, efter hand som P. alpiria 

 hinner utbreda sig, till rätt afsevärd del kommer 



^ Till den isolerade lokalen vid Vassijaure (Lagerberg 32) har den 

 troligen apridts i mycket sen tid från trakterna kring Rombaksbotn (Nor- 

 man 45, I p. 732). 



