HEINTZE, VÅXTTOPOGRAFISKA UNDERSÖKNINGAR. 109 



Innan vi gå att diskutera Andersson och Birgers åsikter, 

 torde därför en kortfattad redogörelse för arternas allmänna 

 gruppering på ett typiskt sydberg vara af nöden. 



De relativt stabila delarna af uren på ett sydberg klä- 

 das af frodiga mattor af högväxta örter och gräs. Det tjocka 

 mylltäcke, som här ofta täcker blocksluttningarna, visar, att 

 dessa örtmattor i långa tider förmå utestänga björk- och 

 barrträd. På hyllor och afsatser, som en tid varit försko- 

 nade från större ras, växa äfven örter och gräs i slutna massor, 

 fastän vanligen lågväxtare och mera xerofila arter här ha 

 herraväldet, beroende dels på vittrings- och humusjordens 

 ringare mäktighet, dels på den större vattenafdunstningen och i 

 regel mindre markfuktigheten. Från alla dessa ställen utestängas 

 risen vanligen helt eller till större delen genom den starka be- 

 skuggning, som kommer marken till del. Risen ha vidare svårt 

 att gro mellan de tätt packade gräsen och örterna på många 

 ståndorter, där de ej direkt utestängas genom beskuggnin- 

 gen. Jordfyllda springor i den branta bergväggen, större 

 jordtäckta block jämte de partier af hyllor och uren, där ras 

 nyligen ägt rum, hysa sydbergens koloniväxter, vare sig dessa 

 äro alpina, subalpina eller s. k. sydliga arter. Ris och hög- 

 växtare gräs och örter med kraftigare rotsystem saknas här 

 af lätt insedda skäl. 



Block, som fastna vid urens bas, öfverdragas efter hand 

 med skorp- och blad laf var, hvilka så småningom undanträn- 

 gas af busklafvar och mossor. Får utvecklingen fortgå ostörd 

 af nya ras, infinna sig till slut Emfeirum, Vaccmium o. s. v., 

 och ungefär samtidigt eller helst något senare uppspira tal- 

 rika plantor af såväl björk som barrträd. Upphöra block- 

 rasen i sin helhet, så att uren kan bindas, klädes den efter 

 hand med yppig björk-, bland- eller ren barrskog, och därmed 

 försvinna flertalet eller alla af urens egendomliga växtarter.^ 



Växttäckets sammansättning på olika delar af ett syd- 

 berg beror alltså i första hand på underlagets grad af sta- 

 bilitet. 



Som utförhga ståndortsanteckningar ej meddelas i An- 

 dersson och Birgers arbete, är det svårt för att ej säga 

 omöjligt att i hvarje särskildt fall utreda, hvarför en viss 

 grupp af växter helt eller nästan helt saknas på de af dem 

 omnämnda sydbergen. 



' Jfr ÖRTENBLAD (61). 



