HEINTZE, VÄXTTOPOGRAFISKA UNDERSÖKNINGAR. 115 



rande formationer nedom skogsgränsen, (Jfr Heintze 20 p. 

 41). Att denna allas strid mot alla har mildrats eller nästan 

 helt upphört i kolonivegetationer, t. ex. på sena snölägen, i 

 flertalet klippvegetationer, på smältbäckarnas grusiga inun- 

 datstränder o. s. v., är ingenting utmärkande för kalfjället, 

 utan gäller om alla slag af kolonivegetationer, hvar helst de 

 träffas. 



Vidare är den för tydningen af arternas förhållande till 

 hvarandra ate i naturen så viktiga teorin, att den direkta 

 konkurrensen mellan arterna delvis är upphäfd på vissa slags 

 ståndorter, ej uppställd af Andersson och Birger, utan ut- 

 gör hos dem ett »citat utan citationstecken» ur Heintzes 

 arbeten. 



Heintze (20 p. 42) : >>På lättvittrande, öfversilade bergarter 

 (branter) hindras vanligen uppkomsten af stabila vegetationer; 

 på de öppna växplatserna är därför den direkta kon- 

 kurrensen delvis undertryckt. Fjällväxter och låglands- 

 växter kunna därför fredligt växa sida vid sida.» 



Heintze (23 p. 32): »I öppna strandvegetationer är 

 den direkta konkurrensen arterna emellan delvis 

 upphäfd, hvaraf följer, att åtskilliga element ur omgifvande 

 vegetationer (skog och myr) kunna uppträda bland de egent- 

 liga strandväxterna, liksom subalpina eller alpina och mer 

 sydliga växtarter (äfvensom stundom verkliga ruderater) fred- 

 ligt kunna växa vid sidan om hvarandra och utan att undan- 

 trängas af kraftigare eller mer härdiga kosmopoliter.» 



Andersson och Birgers lista å i sydbergen något all- 

 männare »fjällväxter» upptager både rena kolonister och so- 

 ciala arter. Af dessa senare kunna en del endast uppträda 

 i mer slutna formationer på stabilt underlag, andra träffas 

 därjämte stundom i kolonivegetationer. Många af fjällväx- 

 terna ( Veronica saxatilis, Draha hirta, Saxifraga nivalis, S. stella- 

 ris, S. oppositifolia, Woodsia v. hyperborea o. s. v.) tåla ingen 

 öfverskuggning. En del {Thalictrurn alpinum, Carex alpina och 

 atrata m. fl.) uthärda endast svag, andra {Bartschia och 

 Phleum alpinum) måttlig, helt få {Saussurea, Viola biflora) 

 återigen rätt stark beskuggning. 



»Fjällväxternas» förekomst på sydbergen betingas alltså 

 af helt skilda orsaker. För kolonisterna är närvaron af kolo- 

 nivegetationer, där de delvis äro förskonade från direkt kon- 

 kurrens med sociala arter, ett nödvändigt villkor. Mer kon- 



