140 AKKIV FÖR BOTANIK. BAND 13. N:0 5. 



Fatta vi heia kalfjällets flora som en enhet (d. v. s. samt- 

 liga alpina, subalpin — alpina och silvin — alpina arter), komma 

 vi till det resultat, att ej mindre än 70 % af alpina zonens 

 kärlväxter uppträda på våta, våta — medelfuktiga och medel- 

 fuktiga — våta ståndorter; endast 6 % äro rent xerofila. 



Det förtjänar äfven att framhållas, att de enskilda ar- 

 terna förhålla sig på samma sätt till markfuktigheten, på hvil- 

 ket höjdbälte de än uppträda. Ar en alpin art hydrofil uppe 

 på kalfjället, håller den sig äfven till våta växplatser i t. ex. 

 subsilvina zonen o. s. v. En helt annan sak är, att en art 

 på grund af beskuggning och konkurrens med andra växter 

 helt kan uteslutas från en hel rad ståndorter med för den- 

 samma lämpliga fuktighetsförhållanden. Belysande exempel 

 härpå lämna: 

 Potentilla verna. Natur veg.: hydro — xerofil; kulturveg.: xero- 



fil; i regel ingen beskuggning. 

 Luzula multiflora. Naturveg.: vanligen hydro — mesofil; kul- 

 turveg.: ofta xerofil; beskuggning: svag. 

 Carex atrata. Naturveg.: vanligen hydrofil; kulturveg.: ofta 



meso — svagt xerofil; beskuggning: svag. 

 C. alpina. Naturveg.: vanligen hydrofil; kulturveg.: ofta 



meso — svagt xerofil; beskuggning: svag. 

 Festuca rubra. Naturveg.: hydrofil, mer sällan meso — svagt 



xerofil; kulturveg.: ofta xerofil; beskuggning: svag. 

 Agrostis borealis. Naturveg.: hydrofil, mer sällan meso — xero- 

 fil; kulturveg.: ofta xerofil; ingen eller endast svag be- 

 skuggning. 

 Phleum alpinum. Naturveg.: hydro — mesofil; kulturveg.: ofta 



xerofil; beskuggning: måttlig. 

 Equisetum arvense. Naturveg.: oftast hydrofil; kulturveg.: 



ofta xerofil; beskuggning: svag. 

 Poa alpina och pratensis äro i naturvegetationer hydro-^xero- 

 fila, på kulturpåverkade ståndorter xero — hydrofila. 

 De anförda växterna kunna tydligen trifvas på mark af 

 mycket växlande fuktighetsgrad, men tåla endast svag eller 

 på sin höjd måttlig beskuggning. Det är därför lätt att för- 

 stå, att de i hög grad gynnas genom kulturen, som låter sko- 

 gen lämna rum för hårdvallar, betesmarker, kulturgränsve- 

 getationer o. s. v. 



De tre artgruppernas olika procenthalt af koloniväxter 

 och sociala arter framgår af tabell 9. 



