HEINTZE, VÄXTTOPOGRAFISKA UNDERSÖKNINGAR. 143 



sluttningar, enligt livad länsman J. Waara haft vänligheten 

 meddela mig vid ett sammanträffande i Karesuando. Kring 

 Lainio älf är granen längst mot norr och i öppnare lägen 

 vanligen endast 3—6 m X ungefär i dm; på Huornainens 

 östra sluttning har jag mätt granar af dimens. 15 — 16 m X 

 4 dm. 



Wahlenbergs regio subsilvatica i norra delen af Torne 

 lappmark visar sig således i verkligheten utgöras af omväx- 

 lande tall- och granområden. Mellan Muonio älf och trak- 

 terna närmast intill Lainio älf härskar tallen nästan oin- 

 skränkt för att väster om sistnämnda vattendrag ersättas af 

 granen. Hur långt västerut detta granområde sträcker sig, 

 och om detsamma bort mot Sekkujoki och Vittangiälfven 

 möjligen af löses af tall- eller barrblandskogar, känner jag ej. 

 Väster om Vittangiälfven ha vi emellertid ett nytt gran- 

 bälte,^ och väster om detta fortsätta tallhedar fram till Torne 

 träsk. Granen har alltså äfven i norra delen af Torne lapp- 

 mark tagit all för sig lämplig mark i besittning ända upj) till 

 barrskogsgränsen. — L. L. L^stadius' (34), Zetterstedts 

 (60) och Heintzes (20 p. 8) åsikter om orsaken till »den skif- 

 tesvisa omväxlingen mellan gran- och tallskog» i fjälltrak- 

 terna synas vara obekanta för Fries. 



Beträffande höjdbältena ofvan skogsgränsen skrifver 

 samme författare (1. c. p. 46): »Oberhalb der Baumgrenze 

 fängt die Regio alpina an. Laut Wahlenberg zerfällt diese 

 Region in die Regio alpina inferior und superior, welche 

 durch Vorhanden- oder Nichtvorhandensein von Weiden- 

 büschen gekennzeichnet werden.» En blick på tabellen p. 

 LV i Flora lapponica ådagalägger misstagen i dessa Fries' 

 påståenden. »Videregionen» uppställdes först år 1851 och af 

 Norman (44). 



I samband med ofvanstående vill jag nämna, att frågan 

 om tjälförhållandena i Torne lappmark och om tallens in- 

 vandring till vissa nordnorska dalgångar redan äro behand- 

 lade i min Skibottens-uppsats, något som ej tyckes ha obser- 

 verats af Fries. Jfr Heintze (1908) p. 12 och p. 44—47 

 med Fries (1913) p. 18—19 och p. 341—342. 



III. Under innevarande sommar (1913) har jag återigen 

 berest Asele lappmarks fjälltrakter för botaniska studier, 

 hvgirunder åtskilliga mindre spridda arter antecknats på nya 



^ Eller ett bälte där granskogar åtminstone äga större utbredning. 



