12 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 13. N:0 6. 



allmänhet lika sådana hos Nicotiana (se Martinet, Organes 

 de Secretion des Végétaux, fig. 175 och 176). De äro näm- 

 ligen oftast bildade af ända till 7 cellétager ofvanpå hvar- 

 andra, af hvilka det öfversta är encelligt och de följande 

 bestå af 2 celler bredvid hvarandra. Glandelcellerna, som 

 ha ett ymnigt, fingrynigt och Ijusgult innehåll, sakna vägg- 

 blåsor men ha på sin utsida flangror af utflutet, stelnadt 

 ämne. Glandelskaftet blir aldrig längre än 0,4 8 mm. eller är 

 3 gånger så långt som själfva glandeln och afsmalnar lång- 

 samt mot honom. Det är sammansatt af ända till 10 celler 

 i rad, som ha ej obetydligt synligt innehåll men ändå äro 

 tämligen tjockväggiga. Clandlerna kunna vara mindre och 

 bestå af ett par celler i rad eller till och med någon gång 

 vara encelliga, och i dessa händelser är ock deras skaft 

 kortare och spensligare. Sådana äro glandierna mestadels 

 på bladet och alltid på kronan. På den äldre stammen ha 

 glandierna mer eller mindre vissnat, men därstädes alstra 

 deras skaft en viss sträfhet. Detta vinnes därmed att 

 skaftets bascell är mer tjockväggig och nederst lökformigt 

 utvidgad, äfvensom däraf att denna utvidgning är omgifven 

 af de närmast belägna hudcellerna, hvilka äro uppåt utsvällda, 

 därigenom bildande liksom en puta, och på sin yttre sida 

 försedda med tjocka väggar (fig. 7). 



Solanum nigriün L. Isynnerhet på stjälken och blom- 

 skaften finnas spridda och något tilltryckta hår. Dessa 

 utgöras liksom håren hos S. dulcamara L. (se »Tillägg», sid. 

 21) af några öfver hvarandra stående celler med medelmåttigt 

 tjocka väggar och med knottror på ytan. Längs stamkan- 

 terna sitta håren på små dynor, hvilka, när håren bortfallit, 

 få liksom dynorna på den äldre stammens kanter hos S. 

 dulcamara ett svagt tycke af de tandlika knölarna på stjäl- 

 kens vingkanter hos S. alatum Mönch. 



S. tuberosum L. I »Nya bidrag», sid. 13 beskrifvas denna 

 växts hår och i fig. 46 är ett sådant hår från stjälken af- 

 bildadt. Dessa hår räknas där till de vattenfyllda (1. c. sid. 

 11 och 12), ehuru de äro något mindre typiska sådana än 

 håren hos Taraxacum. Potatisväxtens hårs natur af vatten- 

 fyllda jäfvas ej af det, som jag nu kommer att säga. Om 

 hår från yngre växtdelar ett dygn varit inlagda i glycerin 

 med etylalkohol, hade flere eller färre af deras celler betyd- 

 ligt sammandragits och några celler så mycket, att de fått 



