10 ARKIV FÖR BOTANIK BAND 13. NIO 12. 



arbeten å detta område hafva, bortsedt från de allra se- 

 naste årens, anförts af Tischler. 



I förbigående skall blott erinras om den lagmässiga orien- 

 tering i längdrader (orthosticher), som sidorötterna visa å en 

 moderrot. Anatomiskt betingas denna deras anordning som 

 bekant däraf, att de unga sidorotanlagen uppstå i pericykeln 

 på kärlsträngarnas utsida och i bestämd relation till moder- 

 organets primära xylemknippen [bortsedt från några hos 

 exempelvis Gramineae, Cyperaceae, Umbelliferae och Araliaceae 

 rådande anomalier (van Tieghem, I, 285)]. Då dessa knip- 

 pen förlöpa parallellt bredvid hvarandra, komma sidorötterna, 

 såsom med nödvändighet häraf framgår, att blif va anordnade 

 i längdrader. 



Hvad beträffar de kemiska eller osmotiska inflytelser, 

 som kunna tänkas verka i kvalitativ och kvantitativ rikt- 

 ning bestämmande på sidorotbildningen, har en undersökning 

 af denna punkt legat fjärran från arbetets plan. I Han- 

 STEENS undersökningar öfver groddplantskultur i olika sam- 

 mansatta näringslösningar anföres härom en del uppgifter, 

 liksom äfven äldre litteratur finnes här citerad. Med af- 

 seende på rötternas formförhållande i olika medier och vid 

 olika kulturbetingelser öfver hufvud hänvisar jag till under- 

 sökningar och litteratursammanställning hos Perseke och 

 Wacker. 



I metodiskt hänseende vill jag för öfrigt ännu tillägga, 

 att jag, på samma sätt som Noll vid sina undersökningar 

 förfarit, lät försöksväxternas rötter till någon ringa grad 

 vissna, innan jag företog ingipsningen, detta för att lättare 

 kunna omböja och kröka desamma. På grund af den bety- 

 dande sprödhetsgraden hos de turgescenta rötterna uppstodo 

 nämligen vid omedelbart företagen mekanisk krökning i ett 

 stort antal fall tvärbrott å konvexsidans bark, emedan krök- 

 ningsradien i samtliga försök var relativt kort (endast nådde 

 en längd af 1 å 2 centimeter). Några serier af försök, som 

 jag, med tanke på rötternas starkare flexibilitet, utförde med 

 Hydrocharis Mor sus ranae L. och några andra hydrf)fyter, 

 uppgaf jag åter, enär det visade sig, att dessa växters rötter, 

 om ock icke helt oförmögna till sidorotbildning, dock endast 

 i ytterst sällsynta fall utveckla sidorötter, utan vid ingips- 

 ning ersätta den inaktiverade roten genom nya, från stam- 

 partiet utvecklade adventivrötter. 



