OTTO GERTZ, STUDIER ÖFVER MORPHAESTHESI. 13 



å denna sida, hindrats att här växa fram ocli därför rent 

 passivt förskjutits genom rotens barkväfnad till konkavsidan, 

 från hvilken de skenbart utgingo. Genom anatomisk under- 

 sökning af längd- och tvärsnitt genom ifrågavarande rot- 

 partier bekräftades ytterligare dessa iakttagelser. 



Det förtjänar emellertid att framhållas, att jag i några 

 serier af försök, som utfördes med mera utvecklade grodd- 

 plantor, efter ensidig ingipsning af det krökta rotpartiet er- 

 hr)ll resultat, som, ytligt betraktade, tycktes tala för möjlig- 

 heten att kunna på denna väg experimentellt framkalla sido- 

 rotbildning å konkavsidan. Här hade nämligen rikliga 

 sidorotknippen utvecklats såväl å konvex- som å konkav- 

 sidan. En jämförande undersökning af intakta rötter från 

 lika långt avancerade kontrollplantor visade likväl, att denna 

 afvikelse icke berodde därpå, att sidorotbildningens ensidig- 

 het blifvit upphäfd, utan hade sin grund däruti, att å den 

 zon af moderrötterna, där krökningen gjorde sig gällande, 

 förefunnos rotanlag redan före omböjningen. Under loppet 

 af försöket hade dessa anlag vuxit ut. Som redan Noll 

 framhållit, växa nämligen dylika, före moderorganets böj- 

 ning anlagda sidorötter fram utan att påverkas af krök- 

 ningsmomentet. Så var uppenbarligen också fallet med de 

 ensidigt ingipsade rötterna i dessa försök. Den kraftigare 

 utbildning, som konkavsidans rötter hade nått, berodde säker- 

 ligen därpå, att intet mekaniskt motstånd hindrat dem att 

 här utväxa, medan konvexsidans rötter till följd af gips- 

 blockets tryck först måste bana sig väg genom moderrotens 

 barkparenkym till den motliggande konkavsidan och därvid 

 i sin tillväxt icke obetydligt retarderades. 



I afsikt att söka förekomma det störande inflytande, som 

 möjligen redan förhanden varande rotanlag kunde utöfva 

 på försöksresultaten, utvalde jag några groddplantor, hvilkas 

 rötter utfört spontana krökningar i tillväxtzonen och här, 

 såsom jag kunnat öfvertyea mig genom undersökning af lika 

 långt avancerade kontrollindivid, icke visade spår till sido- 

 rotanlag. För att erhålla sådana, till ifrågavarande försök 

 lämpliga objekt, lät jag på sätt, som redan föreslagits af 

 Noll (II, V, 367 ff.), groddplantornas rötter i en ung kultur 

 växa mot kruk- eller stenskärfvor. Rotspetsen sköts härvid 

 mekaniskt åt sidan, och ett litet stycke ofvan dess spets 

 uppstod en mer eller mindre markerad, knäformig krökning. 



