22 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 13. NIO 12. 



Zea Mays L. 



Bland monokotylerna syntes mig Zea Mays erbjuda ett 

 förträffligt undersökningsmaterial. Hufvudroten af Zea vi- 

 sade sig emellertid vara föga lämplig, emedan den trots sin 

 polyarka byggnad, som skulle gjort försöksresultaten obe- 

 roende af eventuella vridningar och förskjutningar, icke kunde 

 bekvämt ingipsas å konvexsidan till följd af dess obetyd- 

 liga tjocklek. Jag erhöll emellertid i åtskilliga fall äfven med 

 denna växt nöjaktiga resultat, som harmonierade med de 

 iakttagelser, jag gjort vid mina försök med de förut om- 

 nämnda groddplantorna. En detaljerad redogörelse härför 

 torde emellertid vara öfverflödig. 



Med hänsyn till Zea-rotens anatomiska byggnad, sido- 

 rötternas utvecklingshistoria och därmed sammanhängande 

 frågor hänvisar jag till undersökningar af Janczewski (I, 

 216 ff; pl. 18, figg. 3—7), van Tieghem (I, 142; pl. 6, fig. 

 30), LoPRiORE (II, 215 ff.; tab. XV, fig. 1) och Rywosch 

 (I, 270). 



Bland de groddplantor af Zea Mays, som jag för mina 

 undersökningar hållit i kultur, fanns ett individ med tor- 

 derad och i spiral växande hufvudrot. De sidorötter, som 

 ifrågavarande rot utvecklade, voro samtliga insererade å 

 spiralens utsida. En dyhk torsion af Zea-rot omnämnes af 

 DE Vries (II, 188; taf. XI, fig. 2). Huruvida anomalien i 

 detta fall härrör af lateral läsion af vegetationspunkten, 

 såsom jag iakttagit i vissa försök med Vida Faba (se det 

 följande p. 38), eller den utgjort ett fall af den CiESiELSKi'ska 

 krökningen (Ciesielski, I) eller sluthgen varit af rent 

 autonom natur, sålunda tvångstorsion, kunde jag icke af- 

 göra. 



Försöksresultaten med samtliga undersökta groddplantor 

 (af Lupinus albus, Phaseohis muUiflorus, Pisum sativum. Vida 

 Faba och Zea Mays) kunna sålunda sammanfattas i följande 

 hufvudpunkter: 



1) ensidig ingipsning af böjda rötters konvexsida är icke 

 i stånd att upphäfva den här normalt lokaliserade produk- 

 tionen af sidorötter, ej häller att inducera sidorotbildning å 

 rotbågens blottade konkavsida; 



