26 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 13. N:0 12. 



roden er traadt frem udenfor Staengelens Epidermis . . . 

 Rödderne antage ... en Retning parallelt med Stsengelens 

 Axe og traede i Förening frem som et Knippe fra Rhizomets 

 Endestykke . . . Ikke sjaeldent har jeg truffet det Ssprsyn . . ., 

 at den sekundaere Rod fuldt udviklet vandrede ned gjennem 

 Moderrodens Bark, parallelt med Moderaxen.» (Jörgensen, 

 I, 149, 150). 



Beträffande de af Jörgensen beskrifna rötternas ana- 

 tomiska förhållanden hänvisas till beskrifningen och figu- 

 rerna öfver Puya spec. (tab. VII, fig. 18), Pitcairnia punicea 

 LiNDL. (tab. VIII, fig. 15) och Pitcairnia Xanthocalyx Mart. 

 (tab. VIII, fig. 17). 



Samma förhållande råder enligt Jörgensen (IV, 147) 

 hos Asphodelus tenuifolius Cav., där den utbildade plantan 

 visar ett starkt utveckladt, hypokotylt stamstycke nedanför 

 bladrosetten. »Dette Stykke var helt opfyldt af Rodder, der 

 dannede et sammanhsengende Knippe, omgivet af et Lag 

 komprimerede Stsengel-Parenchymceller og en Epidermis. 

 I dette Rodknippe findes en central Axe og uden om denne 

 en Samling af Axer, der löbe parallelt med hin og befinde 

 sig i alle Udviklingsstadier.» (Tab. III, figg. 10 — 12). 



Om rhizomet af Musa paradisiaca L. finnes hos Jörgen- 

 sen (III, 144, 145) följande uppgift: »Hos denne . . . fandt 

 jeg Rhizomet gjennemvsevet af Rodder, som vare anlagte 

 meget dybt inde . . . Disse Rodder havde forgrenet sig paa 

 mange Steder inde i Rhizomet.» 



Af icke mindre intresse än Jörgensens iakttagelser 

 äro de särdeles detaljrika undersökningar, som Arloing 

 ägnat Cactéernas rotsystem. Hos flera af dessa växter 

 (arter af Cereus, Echinocactus, Phyllocactus och Opuntia) ut- 

 vecklas under vissa förhållanden intraparenkymatiska rötter, 

 hvilka Arloing benämnt heterotopiska. Genom macera- 

 tion lyckades det att isolera dylika, medullära rötter med 

 sekundära förgreningar, hvilka rötter kunde nå ända till 5 

 a 6, ja 8 centimeters längd inuti märgen och i dess parenkym 

 förgrenade sig på samma sätt som de normala rötterna i 

 jorden (Arloing I, 36 ff, 42 ff.). De heterotopiska rötterna 

 voro i sin intraparenkymatiska del omgifna af slidor af för- 

 korkade celler. Arloing har lämnat en figur öfver Cereus 

 peruvianus Mill., visande förgrenade rötter i kortikalparen- 

 kymet (pl. I, fig. 4). 



