OTTO GERTZ, STUDIER ÖFVER MORPHAESTHESI. 37 



förda försök, där bildningen af sidorötter ställvis uteblir å ro- 

 tens ena skänkel för att å energiskt omböjda zoner göra sig 

 på konvexsidan kraftigt gällande, skulle kunna förklaras 

 genom en rent lokal asymmetrisk rotklyfning, hvarvid skän- 

 keln å det icke sidorotproducerande partiet blifvit tunnare 

 och dess kärlplattor svagare. En noggrann jämförelse mellan 

 snitt genom motsvarande partier af sådana rotskänklar har 

 likväl visat mig, att det berörda förhållandet icke har sin 

 grund i en dylik, anatomisk ohkhet, utan sannolikt torde stå 

 i samband med ett inflytande af krökningsmomentet å den vid 

 sidorotbildningen främjade zonen. 



En annan punkt, som i försök med V icia F aba hlei när- 

 mare undersökt, var frågan, om snittplanets läge hade någon 

 betydelse vid bildningen af sidorötter å klufna hufvudrötter. 

 I de förut beskrifna försöken hade rötternas längdklyfning 

 utförts genom transversala, i förlängningen genom kotyledo- 

 nernas medianlinje gående snitt. I andra försök blefvo emel- 

 lertid rötterna mediant klufna, sålunda i det plan, som för- 

 längdt går midt emellan kotyledonernas insertionspunkter, och 

 genom snedt i förhållande till kotyledonernas insertion ställda 

 snittplan. De resultat, som här vunnos, afveko emellertid i 

 intet afseende från dem, jag ofvan beskrifvit. Blott i sådana 

 fall, där rotskänklarna icke voro med h varandra fullt hk vär- 

 diga, uteblef ofta sidorotbildningen å endera skänkeln. 



I åter andra försök med klufna, dekapiterade Vicia Faha- 

 rötter blefvo rötterna orienterade horisontalt vid kultur i 

 sågspånsmassan och skänklarnes bågformiga uppspänning 

 underläts, emedan försöken afsågo att utröna tyngdkraftens 

 eventuella betydelse vid sidorotbildningen. Längdsnitten 

 utfördes äfven här i mediant, i transversalt och i snedt plan. 

 De groddplantor, som tjänade som försöksväxter, hade sorg- 

 fälligt utvalts, så att hufvudrötterna före försöken icke visade 

 spår till krökning. Då de orienterande förförsöken hade visat, 

 att mången gång en kallös väfnadsnybildning inträdde från 

 snittytorna (Lopriore, II, 213; taf. XV), hvilken kunde leda 

 till sårytornas partiella hopläkning, insköt jag mellan skänk- 

 larna, för att förhindra en dylik, lokal sammanväxning af 

 desamma, en fuktad filtrerpappersremsa eller ett stanniol- 

 blad. 



Försöken utföllo så, att de nybildade rötterna utveckla- 

 des i tillnärmelsevis lika antal på den öfre och den undrf^ 



