OTTO GERTZ, STUDIER ÖFVER MORPHAESTHESI. 43 



lägna, neutrala flankerna komprimerats genom sidotryck, 

 uppträdde i de härmed anställda försöken sidorötter uteslu- 

 tande å konvexsidan. Det af moderrotens krökning härrö- 

 rande inflytandet på sidorotbildningen kvarstod sålunda oför- 

 ändradt, äfven när rotens spänningsförhållanden genom sam- 

 manpressningen modifierats. I de få fall, där afvikelser från 

 denna regel förelågo, hade dessa föranledts däraf, att kom- 

 pressionen varit alltför kraftig och å krökningszonen ledt till 

 partiell isolering af konvex- och konkavsidan. Att resultaten 

 här skulle utfalla såsom försöken visade, följer för öfrigt 

 redan ur de försök jag utfört med längdklufna, krökta rötter 

 (pp. 30 ff. i det föregående). 



Bland öfriga resultat, som vunnits vid dessa försök, vill 

 jag ännu anföra att, liksom i flera af Köhlers försök, sido- 

 rötterna visade å komprimerade ytor den egendomligheten, 

 att de förblefvo inneslutna inom moderrotens barkparenkym, 

 där de längre eller kortare sträckor trängt fram parallellt 

 med dennas längdaxel. Ifrågavarande sidorötter voro å hela 

 den intrakortikala zonen fria från rothår. Detsamma var 

 också fallet med de fria rötterna å deras komprimerade ytor. 

 Sådana, senom lateralt tryck framkallade histologiska för- 

 ändringar omnämnas för öfrigt redan i Köhlers arbete (I, 

 7, 13).i 



Att jag i mina försök icke iakttagit det af Köhler på- 

 pekade förhållandet, att rotens primära xylemplattor visa 

 tendens att förskjutas till den fria riktningen, där sidorötterna 

 kunna obehindradt nå ut (I, 23 ff.; figg. 5—8), förklaras af 

 de olika försöksanordningarna. Köhler lät i allmänhet ro- 



^ Vid cytologisk undersökning af försöksmaterialet iakttog jag å de 

 komprimerade partierna särdeles tydligt en annan egendomlighet, som 

 Köhler likaledes upptäckt å dylika objekt. Cellerna i de under tryck 

 vuxna delarna förde nämligen allmänt spolformiga cellkärnor, hvilka här 

 visade en betydligt mera långsträckt form än hos normala Vicia Faba- 

 individ. Några direkta mätningar företog jng icke. Köhler har i sitt 

 arbete angifvit bilden af dylika cellkärnor talmässigt genom att beräkna 

 qvoten af spolens stora och lilla radie. Genomsnitts-, maximal- och mini- 

 malvärdena befunnes för normala växters cellkärnor vara 3,2, 4,0 och 

 2,0 ; för individ, vuxna under tryck, voro de korresponderande talen 5,0, 

 6,7 och 3,0 (KÖHLER I. 18, 19j. 



I viss mån analoga kämförändringar omnämnas i ett arbete af Gutten- 

 BERG (I, 10; taf. 1, figg. 5, 10). Simon (I, 107; och Lopriore (IV, 276) hafva 

 äfven iakttagit, att \id regenerationsförlopp i allmänhet cellkärnan icke 

 bibehåller sin naturliga form oförändrad. Med afseende på cellkärnans 

 byggnad samt i öfrigt frågor, som därmed stå i samband, hänvisar jag till 

 den utredning och litteratursammanställning, som Malte lämnat (I, 34 ff.; 

 taf. III). 



