20 ARKIV rÖR BOTANIK. BAND 12. X:0 2. 



Involucrum sat magnum, crassum, obscure viride — at- 

 roviride, basi sat lata, ovato-truncata. 



Squamce exteriores adpressse, ± atrovirides, ovato-lan- 

 ceolatae v. superiores ± laiiceolatse, breve acuminatse v. in 

 apicem brevem, saepe valde obtusum v. obtusiusculum, ob- 

 scure purpureum v. baud coloratum attenuatae, anguste et 

 sat conspicue marginatae; interiores dilutiores. lineares, in 

 apicem ± purpurascentem, obtusum attenuatse. 



Calathium subcroceum, 55 — 60 mm. latum, sat radians. 



Ligidce marginales sat angustae, subcanaliculatae, extus 

 stria obscura, inferne rubro- superne fusco-purpurea notatae. 



AnthercB poUiniferse. 



Stylus luteus — leviter livescens, stigmatibus longis, vi- 

 rescentibus. 



Acheniiun laete olivaceo-umbrinum, apice ipso breve 

 et acute spinulosum, cseterum i^eve, 4 mm. longum, 1 mm. 

 latum superne in pyramidem conicum, vix 0,5 mm. longum 

 sensim abiens, rostro 9 — 10 mm. longo. 



Jämtland: Storlien, Enaforsholm i mängd, Ann (C. F. 

 Sundberg). 



Denna art igenkännes lätt på sina breda mörkgröna 

 holkar med tilltryckta, mörka, äggrundt lancettlika, smalt 

 hinnkantade och kort tillspetsade, trubbiga ytterholkfjäll, 

 stora mörkgula korgar med mörkt gråvioletta band på kant- 

 blommornas utsida samt mörkt och rent gröna blad med tal- 

 rika och i allmänhet starkt puckliga lober, som oftast plöts- 

 ligt öfvergå i de tämligen långa utstående eller t. o. m. 

 uppåtriktade lobspetsarna. Hos de yttre och mellersta, vid 

 blomningen vanligen förhärskande bladen, uppträder nyss- 

 nämnda lobform bäst utpräglad. Hos dessa blir ändloben 

 särdeles karaktäristisk, därigenom att sidoloberna oftast 

 bli rätt utstående eller uppåtriktade och skilda genom en in- 

 skärning från den nedtill eller på midten utvidgade och med 

 svagare eller starkare buktiga sidor försedda midtloben. Hos 

 andra exemplar kunna de inre bladen få mindre konvexa 

 lober med mindre väl afsatta lobspetsar. Hos dessa är äfven 

 lobens öfre kant mera tandad. och ändloben här ofta större, 

 föga eller icke afsatt från sidoloberna samt pillik med mera 

 konvexa eller spjutlik med rakare kanter. De inre bladen 

 hafva rikligare och gröfre tandade flikar, som ofta bli mycket 

 tättsittande och smala med långa spetsar. Deras ändlober 



