32 ARKIV FÖR BOTAXIK. BAND 12. N:0 2. 



(S. K. Sellaxd), Eideshagane (S. K. SELLA^"D); Lavik, Vser- 

 holmen (J. Holmboe); Varaldsö s:n, Varafjeklet 450 m. s. 

 m. (S. K. Sellaxd); Fosse, Xordvik (J. Holmboe); Klybe, 

 Os (J. Holmboe); Ödda nära Blaavatn, 1000 m. s. m. (S. 

 K. Seeland). 



Ehuru mycket nära besläktad med T . sj^ectahile Dahlst. 

 och mången gång i habitus rätt lik denna är T. eximium 

 Dahlst. dock i naturen och äfven i herbarier ganska lätt 

 skikl. I motsats mot T. spectahile har den mera glänsande, 

 ljusare gröna blad med färre mycket breda men låga iober, 

 som hos smalbladiga former få utstående, hos bredbladiga 

 former mera nedåtriktade nwcket korta lobspetsar. De 

 nedersta loberna äro vanligtvis mycket låga och lobspetsarna 

 reduceras hos dessa ofta till smala spetsiga tänder. De öfre 

 loberna äro på sin rygg alldeles otandade, de nedre svagt 

 tandade, alla med svagt konvexa eller med medeinerven näs- 

 tan jämnlöpande kanter. Andf liken varierar från spjutlik 

 och kortare med rakare kanter och skarpare spets till pillik 

 och ofta ganska lång (ofta nästan jämnbred) med konvexa 

 kanter och kortspetsad eller trubbad med nedåtriktade kor- 

 tare lobspetsar. Hos yngre exemplar eller hos individ från 

 våt lokal blir den senare bladformen öfvervägande och bla- 

 den bli på dyhka lokaler till och med ofta alldeles hela med 

 mycket glest ställda små tänder. På öppen lokal äro säUan 

 egentliga innerblad utvecklade vid blomningen, men på skug- 

 gigare lokal, i högre gräs och liknande platser inträder blom- 

 ningen ofta först sedan dessa utvecklats och enbart äro för- 

 handen. Dessa blad likna mycket motsvarande blad hos 

 T. spectahile, och i denna gestalt äro båda arterna mycket 

 svårskilda. Till holken är emellertid skillnaden rätt tyd- 

 lig. T. eximiurn har i regel mörkgröna, ej sällan svartgröna 

 (ytterst sällan ljust gröna) holkar med vanligen smalt äggrund 

 bas och få breda, äggrunda till äggrundt lancettlika, löst 

 tilltrj^ckta ^^tterfjäll med jämnt konvex kant. Dessa äro 

 upptill hastigt hopdragna i en tydligt afsatt smalare eUer 

 bredare trubbad spets samt äro oftast bredt, alltid tydligt 

 hinnkantade och upptill ofta starkt cilierade. Fjällspetsen 

 är vanligen m. el. m. mörkt purpurfärgad och denna färg 

 sträcker sig ibland ett stycke ned utefter fjällets rygg och si- 

 dor, aldrig ned till basen. 



Hos T. spectahile är holken kortare och bredare, oftast 



