36 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 12. NIO 2. 



— Sseterdalen, Urdvasheia i Hyllestad i björkreg. (A. Rös- 

 keland), Bykle, Ivarsnut (A. Röskeland). Fröinesaeter i 

 Heistad (A. Röskeland). — Ryfylke, Suldal. Bleskestads- 

 sseteren (O. Dahl & B. Lynge). — Hardanger: Strandebarm, 

 Ljones-vaag (T. Lillefosse). — Lister och Mandals a., Vennesla, 

 Vigeland (A. Röskeland). — Brattbergs a., Telemarken, Bau- 

 land, i fjällreg. (S. K. Seeland); Masfjordens pstg., Sand- 

 nes s:n, G. Audvik (T. Lillefosse). 



England: Derbj'shire, Shilley (in herb. W. Linton). 



Formen med pollen är anträffad på följande ställen: 

 Norge: Dovre (Elisabeth Ekman); Ryfylke, Suldal, Bles- 

 kestadssseteren (O. Dahl & B. Lynge). — Hardanger. Gran- 

 vin, Nyastöl, 590 m. s. m. (S. K. Seeland), Strandebarm, 

 Risa, Kolhaugen och Ljones-vaag (T. Lillefosse). 



Från den mycket nära besläktade T. eximium Dahlst. 

 är T. spectahile, oaktadt sina många likheter, väl begränsad. 

 Med af seende på bladen framträda de karaktäristiska skill- 

 naderna främst hos mellanbladen. Dessa äga liksom de öf- 

 riga bladen ett större antal lober än hos T. exiynium, som äro 

 mindre breda men längre och skilda af djupare inskärningar 

 samt hafva högt hvälfd öfverkant, som småningom öfvergår 

 i den skarpa nedåt- eller t. o. m. inböjda spetsen. Härige- 

 nom erhålla de en utprägladt klolik form. Flikarnas öfre 

 rand är dessutom med undantag af de öfverstas betydligt 

 rikare tandad än hos T. eximium Dahlst. Andfliken är näs- 

 tan alltid utprägladt pillik, vanligen af medelstorlek och har 

 oftast starkt konvexa sidor. Innerbladen äro sällan så hela 

 som hos T. eximium, utan de äga vanligen korta på sin öfre 

 högt konvexa rand tandade och krökta lober, som äro mycket 

 tätt sittande. De yttre bladen hafva ändlober, som mycket 

 erinra om dem hos vissa smalbladiga former af T. eximium. 

 De äro nämligen spjutlika eller hafva något uppåtriktade 

 flikar, alla med m. e. m. vigglik bas, h varigenom de bli mera 

 rhomboidiska. De öfriga loberna äro däremot mera deltoidiska, 

 mera utstående och smalare än hos T. eximium. Dessa blad 

 uppträda, ehuru sällan, hos en del individer i öfvervägande 

 antal. Holken är alltid bredare och kortare med bredare 

 bas samt af ljusare grön färg än hos T. eximium. Särdeles 

 karaktäristiska äro de ljusa, i spetsen och ett stycke ned ef- 

 ter kanterna ljust och lifligt purpurfärgade ytterfjällen, h vil- 

 kas sidor småningom sammanlöpa i en smalare eller bredare 



