HUGO DAHLSTEDT, NORDSVENSKA TARAXACA. 37 



trubbad spets och endast undantagsvis äro t^'dligt tillspet- 

 sade. 



Korgen är äfven i genomsnitt mindre och tätare än hos 

 T. eximiu77i med ljusare och lifligt färgade band på kant- 

 ligulse's Yttersida. 



Bredbladiga former erinra rätt mycket om den sanno- 

 likt närbesläktade T. stidophyllinn men skiljas genom mör- 

 kare, i regel ofläckade blad med mera krökta lober och mör- 

 kare blomfärg m. m., och smalbladiga exemplar äga ej sällan 

 lika utprägladt klolika lober som hos T . iniguilohinn, från hvil- 

 ken de dock lätt skiljas genom helt olika holkar, större korgar, 

 mörka stift och olivgula frukter. 



Former med utveckladt pollen äga i regel alltid, om än 

 sparsamma fläckar på bladens öf versida, h varemot dylika 

 hos öfriga individ äro ytterst sällsynta. 



Förekomsten af denna art i Dalsland är af särdeles stort 

 intresse. De angifna fyndorterna utgöra artens sydligaste 

 inom utbredningsområdet. Lokalerna äro m. el. m. mjT- 

 artad mark vid kallbäckar i skog. I Sverige ligga de när- 

 maste lokalerna i Härjedalen, i Xorge i Telemarken. Så- 

 väl lokalernas beskaffenhet som deras sydliga läge antyda 

 ovedersägligen, att vi här ha att göra med reliktlokaler, 

 som beteckna, att arten haft en forntida större och mera 

 sammanhängande utbredning. Hela gruppens utbredning 

 är för öfrigt rent nordisk. Vissa former af densamma, såsom 

 T. spectahile och T. ncevosum, croceitm-gruppens former etc. 

 förekomma äfven i de skot t ska och nordengelska fjällen, 

 på Shetlandsöarna, Hebriderna och Färöarna, såsom de bå- 

 da förra, samt på Island och Grönland såsom crocetnn-iormev 

 m. fl., äro allmänt representerade i hela Fennoskandias fjäll- 

 område, men upphöra snart öster om Hvita hafvet. Då 

 dessutom, efter hvad man hittills känner, inga till denna 

 grupp hörande former eller nära besläktade äro kända från 

 Alperna eller Europas fjälltrakter i öfrigt, är det antagligt, 

 att vi här ha att räkna med ett för det skandinaviska fjäll- 

 området säreget element och sannolikt af preglacialt ursprung, 

 som efter istiden stannat längst kvar med sydliga relikter 

 i västra Sverige och sydliga Xorge. Det är möjligt, att vi 

 äga flera andra växtarter med samma historia. Däremot 

 är jag benägen antaga, att vi på vår västkust och i södra 

 Norge äga flera arter, hvilka äro af rent alpint ursprung, 



