44 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 12. N:0 2. 



vallen (H. Dt.), Ösjövålen (H. Dt.); Ormaruet, på Lillas- 

 vallen och Grindesvallen (H. Dt.); Hamrafjället, fuktiga 

 till våta ängar i öfre och nedre björkregionen allm. (H. Dt.); 

 Tänndalen i gräsvallar och på gårdsplaner (H. Dt.); Funäs- 

 dalen (M. Östman), Funäsdalsberget (H. Dt.), Röstberget 

 (M. Östman), LjusnedaL Sörmon m. fl. st. (M. Östman), 

 Vallarne rikl. (M. Östman); Hede s:n, Tåssåsen (H. Dt.). 



Norge: Trondhjems a., Rösos prstg., Glommens elek- 

 tricitetsverk nära Aursunden, Tamnäset i Aursunden samt 

 Br^ekken, Borga bro (M. Östman), Aursunden (C. Olssen). 



Utan tvifvel är denna art mycket nära besläktad med 

 T. TKEVosum Dahlst., hvilken den stundom rätt mycket 

 liknar genom bladens och bladflikarnas form och de stora 

 prainösa holkarna. Från densamma skiljes den sig i allmän- 

 het utan svårighet utom genom bladformen genom de fasta 

 och något köttiga, efter torkning stj^fva och ofta nästan brosk- 

 artade bladen, som hafva en m. el. m. orent grågrön färg 

 och alltid sakna fläckar, samt genom bredare och kortare 

 holkar med utstående eller nästan lika ofta m. el. m. upp- 

 rätta till tilltryckta ytterholkfjäll, äfvensom genom tätare 

 korgar af mörkare gul färg och mera lifHgt rödfärgade band 

 på kautligulge's utsida. Bladen variera rätt mycket till bred- 

 den och inskärningarnas djup. De yttre bladen eller hos 

 individ växande på våta lokaler de flesta äro m. el. m. hela 

 med ytterst glest tandade sidor eller med föga framträdande 

 lober samt i allmänhet smala. I allmänhet äro dock loberna 

 väl utvecklade, deltoidiska och mer eller mindre breda, på. 

 bladets nedre del bredare och lägre än på dess öfre. De nedre 

 loberna äro vanligen rikt tandade, de öfre mindre tätt tanda- 

 de till otandade. På de inre bladen äro ej sällan alla loberna 

 m. el. m. rikhgt och ofta långt tandade. Lobernas öfre ränder 

 äro m. el. m. raka till konvexa (det senare hufvudsakligast 

 på de öfre loberna) och lobspetsarna äro på de nedre loberna 

 mera nedåtriktade, på de öfre mera utstående och af satt a 

 från lobryggen samt ej sällan (åtminstone ändlobens sido- 

 lober) t. o. m. uppåtriktade, isynnerhet hos blad med kort 

 ändlob. Hos individ från friskare lokaler eller odlad mark 

 äro lobspetsarna och tänderna mera utdragna och vanligen 

 m. el. m. klolikt krökta. De inre mera hela eller med korta, 

 krökta lober försedda bladen äga alltid dylika väl utpräglade 

 lobspetsar och tänder. Hos en del tidigt på öppen mark 



