48 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 12. N:0 2. 



Färöarna: Syderö nära Kvanhauge (J. Hartz och C. H. 

 Ostenfeld). 



För öfrigt har jag sett exemplar af denna från ett par 

 lokaler i norra Skottland. 



Från den m^'cket närbesläktade T. ncevosijorme Dahlst. 

 utmärker sig T. ncBVOsum Dahlst. genom ljusare gröna, mera i 

 blågrönt dragande blad med talrikare, kortare lober, hvilkas 

 lägre eller högre hvälfda, öfre kant med ett mer eller mindre 

 skarpt af brott öfvergår i den utåtriktade, ej sällan uppåtriktade 

 kortare eller längre lobspetsen, samt genom den mindre, täm- 

 ligen breda, vanligen spjutlika till triangulära eller till och med 

 rhomboidiska (sällan pillika) ändloben med utåt eller uppåt- 

 riktade sicloflikar. Hos blad med m. el. m. uppåtriktade 

 flikar få dessa ej sällan en ganska utpräglad triangulär form. 

 Bladen äro i allmänhet långa och smala samt äro på frisk gräs- 

 mark slakt nedliggande. Yngre exemplar och individ från 

 mera öppen mark få ofta kortare och tätare lober, som på 

 bladets nedre del hafva mera rak eller svagt hvälfd, småt än- 

 dad r^-gg och nedåtriktade spetsar, på den öfre delen däremot 

 mera hvälfd, helbräddad rygg och utstående spetsar, samt mera 

 trubbad ändlob med konvexa sidor. I gräs eller på frisk mark 

 bli loberna smalare och ofta längre och de nedre få på sin öfre 

 kant 2 — 3 par långa smala, med den utåt- eller uppåt-riktade 

 spetsen parallella tänder. De öfre bli m. el. m. helbrädclade 

 och ändloben blir ofta ofvan midten insvängd och utlöpande 

 i en kort trubbad spets. 



I skugga och på våta lokaler bli bladen upptill bredare 

 samt få bredare och kortare flikar och stora, mera trubbade 

 ändlober med konvexa kanter. 



På näringsrik mark, ruderatplatser och liknande lokaler 

 erhåller den ofta särdeles långa lobspetsar och tänder, hvari- 

 genom den gör ett helt främmande intryck. 



Vanligen är bladens öf ver sida rikligt pur purf lackad. I 

 skugga och bland högt gräs försvinna ej sällan fläckarna till 

 större delen eller framträda endast otydligt. 



Holken är särdeles karaktäristisk, lång och tämligen smal, 

 upptill ljus och m. el. m. tydligt pruinös. De yttre fjällen sitta 

 i en lös spiral såsom hos T. prcestans Lindb. fil., äro snedt 

 uppåtriktade eller m. el. m. utstående och ungefär från midten 

 bågformigt böjda med uppåtriktad spets. Något eller några af 

 fjällen, på våta lokaler större delen, kunna ej sällan vara uppåt- 



