88 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 12. N:0 2. 



Östman); Hede s:n, Hede by, Servasängarna, Långa skans 

 (M. Östman), Tåssåsen (H. Dt); Lillhärdals s:n. Prästskogen 

 (S. J. Enander); Storsjö s:n. Ljungdalen, Ängesvallen (H.Dt). 

 — Dalarne: Älf dalen, Skärklitt (G. Samuelsson). 



Norge: Nordlands a., Vefsen, Ravatnet n. Fokstad (O. 

 Dahl). Dovre (Elisabeth Ekman); Hadeland Brandbu, 

 Brandbukampen och Rauhaugen (Fr. Lange); Lille Elvedal 

 (Fr. Lange); Österdalen, Stai järnvägsstation (Fr. Lange), 



Denna art är utan tvifvel nära besläktad med T. peni- 

 cilliforme Lindb. fil., men är bland annat väl skild genom 

 följande karaktärer: blekare gröna blad, rikligre tandade, 

 mindre långspetsade bladf likar (öfven de öfre äro mera tandade), 

 längre, ofta täml. långt utdragna, nedtill i regel tandade änd- 

 f likar, längre och mera jämnbreda, i allmänhet mera nedhän- 

 gande, i en längre smal spets utdragna ytterholkfjäll, något 

 mörkare gula korgar med i allmänhet kantblommornas utsida 

 ej så bredt och lifligt färgad utan vanligen med färgen inskränkt 

 till nerverna samt större och gröfre upptill mot det smalt cy- 

 lindriska näbbet tvärt afsatta frukter med gröfre och bredare 

 samt längre taggar. 



Ändfliken är oftast långt utdragen och nedtill på hvardera 

 sidan försedd med 2 — 3 par tänder, som hos de inre bladen 

 bli talrikare och oftast gröfre. Stundom förstoras sidotänderna, 

 så att ändloben t. o. m. uppdelas i flera par tättsittande smålober 

 och slutar i en kort triangulär spets. Exemplar med dylik 

 bladform träffas mestadels på gräsmark, fodervallar och lik- 

 nande lokaler. På våta lokaler förlänges ändloben och förkor- 

 tas sidoloberna betj^dligt samt bli mera nedåtriktade och på 

 dylika lokaler träffas ofta exemplar med nästan hela blad genom 

 stark reducering af loberna. 



Innerbladen äro grundare flikade med rikligare tandade 

 flikar och stor, oregelbundet tandad och småloberad spets eller 

 äro de ojämnt tandade af längre eller kortare, hvassa tänder. 

 Dylika blad bli stundom ensamt utvecklade, isynnerhet hos 

 skugg- eller ruderatexemplar eller sent blommande individ. 

 På sank mark bli bladen styfva och fasta och ytterfjällen bli 

 uppåt- eller utåtriktade samt märkena något orena. Med 

 T. macrocentrum har T. chrysostylum genom den allmänna lik- 

 heten i bladformen ofta en mycket stor habituell likhet, isyn- 

 nerhet former med stora och långa ändlober. T. chrysostylum 

 skiljes dock lätt genom sina ljusa bladfärg, bredare blad med 



