HJALMAR MÖLLER, LÖFMOSSORNAS UTBREDNING I SVERIGE. 31 



ridierna mogna men dock ej öppnade; sammalunada är för- 

 hållandet med antheridier å exemplar från Billingen samlade 

 den Ye 1873. Hanblommor å exemplar från KinnekuUe den 

 7g 1873 ha ett par antheridier öppnade men de flesta oöppnade. 

 Exemplar från Garpenberg i Närke, samlade den 7? 1874, ha 

 oöppnade antheridier och mycket nnga frukter i samma tufva. 

 Däremot ha exemplar från Örebro, samlade den 7io I860, 

 antheridierna visserligen tömda men dock ljust gula, visande, 

 att de nyss tömts ; arkegonierna å samma exemplar äro ljusbruna, 

 således nyss mogna. Hvad honblommorna beträffar, har jag 

 å exemplar från Ekeby i Närke samlade den ^7? l^^O funnit 

 i en honblomma endast ett par arkegonier öppnade och brun- 

 röda i spetsen, under det att de öfriga voro hvita och oöppnade. 

 Sammalunda var ungefär förhållandet å exemplar samlade 

 den ^Yy 1875 å Hunneberg; de flesta arkegonierna voro ej 

 öppnade. Dock bör det kanske tilläggas, att vid de senare 

 fallen var det frågan om de öfversta blommorna. I allmänhet 

 fälles mössan i Skåne i november månad, men kan understun- 

 dom sitta kvar ända in i april och maj. Så var förhållandet 

 med exemplar samlade den ^74 l^^l vid Hjälmarsberg i Närke 

 och den Ys 1911 vid Gränna. Först i december tyckas kaps- 

 larna mogna och fälla locket. Af det of van sagda framgår, att 

 man kan anträffa lock kvarsittande så långt fram som in i 

 april och maj t. ex. å exemplar samlade den ^74 1840 vid Stock- 

 holm och den Ys 1^93 i Dalby hästhage i Skåne. 



Homalia trichomanoides varierar föga icke blott i Sverige 

 utan äfven utom dess gränser. I Norge har Doktor Hagen ^ 

 anträffat den förut endast från Norra Amerika kända var. 

 Jamesii (Schimp.) Holz., utmärkt genom sin i allt spädare växt, 

 upprätta kapsel, kortare lock och peristom. Arten anträffas 

 i Södra Sverige helst på nedre delen af stammarna utaf våra 

 löfträd eller på rötter och till och med på jorden. Isynnerhet 

 är den allmän i Skånes bokskogar, där den kan få den skugga, 

 den tyckes fordra. Uppåt landet särskildt i Norrland uppgifves 

 ofta, att den växer på klippor. En omtyckt växtplats för den 

 är den myllrika af rötter genom väf da jorden vid bäckstränder 

 samt på stenar i bäckar, hvarest den likaledes erhåUer skugga. 

 Det ser ut som om den föredroge urbergets hårda bergarter. 

 På kalk tyckes den vara säUsynt; dock känner man den från 

 flere ställen växande på kalkklippor såsom t. ex. vid Glans- 



^ Hagen 1. sid. 38. 



