4 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 12. NIO 11. 



kärl växternas »forhold til omgivelserne » mycket ojämnt be- 

 handlad. För många af dem är Norman's framställning rätt 

 uttömmande, andra behandlas mera i förbigående, för en del 

 saknas all utredning. I de flesta fall uppräknas endast ett antal 

 ståndorter, utan uppgift på hvilken eller hvilka af dessa arten 

 i regel uppträder. 



Norman har nedlagt ett ofantHgt arbete på att bestämma 

 kärl växternas höjdgränser inom olika delar af Nord-Norge. 

 Värdet af hans många höj dsif fror förringas dock allt för ofta 

 genom saknaden af uppgifter om förekomstsätt och frekvens 

 på de högst och lägst belägna växplatserna. Hans flora 

 lämnar därför ingen klar och öfverskådlig bild af de olika ar- 

 ternas vertikala utbredning, d. v. s. visar ej, inom hvilka höjd- 

 bälten en art »normalt » och mer konstant förekommer, och på 

 hvilka nivåer dess uppträdande är sporadiskt och knutet till 

 alldeles säregna och i något afseende gynnade ståndorter, 

 utanför hvilka man förgäfves söker den. 



Det af mig undersökta området har begränsats på så sätt, 

 att det omfattar fjälltrakterna mellan riksgränsen och linjer 

 dragna från Skansnässjön öfver östra ändan af Dikasjön, Fors- 

 bergsberget (Malgomaj) och Gubbsjön till nedre ändan af 

 Borgasjön, där Jämtlandsgränsen vidtager. Dessutom har 

 medtagits ett smalt parti af Lycksele Lappmark, beläget efter 

 Vapstälfven och i öster sträckande sig bort till Vapst-Bleriken. 

 Äfven en mindre del af Jämtland behandlas i detta samman- 

 hang: dalgången mellan Stor join och Raukajaure äfvensom 

 högslätten mellan sistnämnda sjö och barrskogsgränsen strax 

 väster om Gellinjakkjaure. Öfver allt är granen det förhär- 

 skande barrträdet. Tallens utbredning är inskränkt till smärre 

 områden (jfr Amxnoff's karta!); i största mängd träffas den 

 kring Stalon viken. 



B. Kärlväxternas exposition. 



Frågan om kärlväxternas exposition är rätt ingående 

 behandlad i Norges arktiske flora. Norman har därvid an- 

 vändt en rent »matematisk» metod, d. v. s. han har hop- 

 räknat antalet antecknade ståndorter på fjällens nord-, syd-, 

 ost-, nordost- o. s. v. sluttningar utan att i allmänhet fästa 

 någon vidare uppmärksamhet vid växplatsens höjd öfver 



