8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 12. N:0 11. 



Stachys silvatica, Prunus Padus, 



Galeopsis v. bifida, Listera ovata, 



Cerefolium silvestre, Convallaria verticillata, 



Actcea spicata, Triticum caninum, 



Corydalis fabacea, Melica nutans, 



Oxalis acetosella, Milium effusum, 



Viola mirabilis, Polystichum Filix mas, 



Epilohium montanum, Athyrium Filix femina, 



Circcea alpina, Onoclea Struthiopteris. 

 Rubus idceus, 



Hithörande arter äro »lundväxter ». som föredraga medel- 

 fuktiga och vanligen måttligt beskuggade växplatser, t. ex. 

 örtmattor, lunddälder och yppiga örtrika björkskogar på bun- 

 den ur. 



Några få äro slutligen hydrofyter: Cirsium palustre^ 

 Baldingera arundinacea och — mindre utprägladt — Galium 

 boreale. De växa vanligen på horisontal mark, men uppsöka 

 varma sydsluttningar, så snart de öfvergifva sina egentliga 

 hem i strändernas eller myrarnas vegetationer. Nära intill 

 dem sluter sig Rosa cinnamomea. 



De anförda 57 arterna kräfva naturligtvis ej alla lika hög 

 värmegrad eller lika stor värmesumma under vegetations- 

 perioden. Man jämföre exempelvis Ulmus och Milium. Många 

 mindre köldömma växter torde också söka sig bort till syd- 

 sluttningarna närmast för att erhålla nödigt skydd mot kalla 

 nordliga vindar. 



Men sluttningar åt söder äro ej blott varma tillflyktsorter 

 för sina växtarter, de kunna äfven skänka dessa en något längre 

 vegetationsperiod än andra ställen i närheten. Alla fjällbor, 

 som tillfrågats om denna sak, förklara enstämmigt, att »syd- 

 lutorna» äro de första platser, där snön smälter undan och 

 »gräset spirar» på våren. Branta sydsluttningar i skyddadt 

 läge erbjuda således sina skyddslingar inom växtvärlden den 

 största värmesumma och längsta vegetationsperiod, som öfver 

 hufvud taget kan ernås i trakten. 



På sina högst belägna ståndorter uppträda för öfrigt fler- 

 talet växter af lätt insedda skäl gärna på solsidan. Af i ta- 

 bellen upptagna arter gäller detta i särskild grad om Juniperus 

 communis. 



Äfven bland mer »subalpina» växtarter finnes en liten 



