HJAKMAR MÖLLER, LÖFMOSSORXAS UTBREDNING I SVERIGE. 23 



Blomningsperioden t^'ckes vara utsträckt på en lång tid. 

 Jag har funnit exemplar, samlade i april 1908 vid Ofveds- 

 kloster i Skåne, med antheridierna i begrepp att öppna sig; 

 å exemplar, samlade den 7 maj 1893 vid Tjörnarp, likaledes 

 i Skåne, ha ett par antheridier öppnat sig, men de flesta 

 äro slutna, under det att exemplar från Sund i Östergötland 

 den 10 augusti 1870 haft alla antheridierna slutna. Hon- 

 exemplar från Sextorp i Skåne, samlade den 23 juli 1871, 

 hafva arkegonierna nyss öppnade; sammalunda är förhållan- 

 det med exemplar från Barkeryd i Småland, samlade den 28 

 juli 1889. Exemplar från Svinhult i Östergötland, samlade i 

 september 1889, visa dels öppnade och dels slutna arkegonier; 

 likaledes är förhållandet med exemplar, samlade i september 

 1911 vid Asum i Skåne. Blomningstiden f4r väl på grund 

 af dessa uppgifter förläggas till juli, augusti och september 

 månader. Mössan afstötes mycket tidigt och redan i oktober 

 anträffar man kapslar, som afkastat mössan. Fruktmognaden 

 för denna arten infaller enligt Arnell ^ mycket tidigt, redan 

 i oktober — januari. Exemplar, samlade den 24 november 

 1897 vid Frualid i Skåne, ha kapslarna i allmänhet försedda 

 med lock och endast några ha afkastat detsamma. A exemplar, 

 samlade den -"^ 2 1886 vid Hässleholm i Skåne, fanns endast 

 ett lock kvar. 



Som redan nämnts har Thuidium delicatulum ofta för- 

 växlats med de andra arterna af gruppen Euthuidium och 

 det är omöjligt att med säkerhet på habitus bestämma arten. 

 Den varierar också ganska betydligt. I allmänhet är den 2 

 gånger pargrenig men kan äfven anträffas 3 gånger par- 

 grenig, då den rätt mycket påminner om formen af Thuidium 

 tamarisci folium. E. Ryan- har af denna form gjort en var. 

 tamariscijormis (»caule tripinnato, deeumbente, hic illic radi- 

 cante, ramis circuitu lanceolatis, paraphyllis ramulorum par- 

 cis»). Då emellertid, som vi sett, alla arter af gruppen 

 Euthuidium kunna afvika med afseende på förgreningen och 

 man hos samma individ kan anträffa grenar, som äro 2 

 gånger pargreniga och sådana som äro 3 gånger pargreniga, 

 anser jag, att tamarisciformis knappast kan upptagas som 

 varietet men möjligen som form. Ifrågavarande form har jag 

 sett från flera lokaler i Sverige, särskildt från Ingatorp i 



^ Abxell 4, sid. 77. 



' E. Ryan og I. Hagex, sid. 127. 



