HJALMAR MÖLLER, LÖFMOSSORNAS UTBREDNING I SVERIGE. 31 



gång vara gula eller rödbruna. Oaktadt artens stora ut- 

 bredning är dock ingen varietet af densamma uppställd. 



Ifrågavarande art växer helst på något fuktiga och något 

 beskuggade ställen såsom i skogar, på ängar bland gräs, på 

 trädrötter o. s. v. Dock anträffas den äfven på torrare ställen 

 såsom vid vägkanter, på klippor och stenar. Arten ingår i 

 alf vårvegetationen på Öland. Xågot afseende vid underlaget 

 tyckes den ej fästa och har jag sett den växa på grus, gamla 

 kolbottnar, kiselrika bergarter samt nästan direkt på kalk- 

 klippor såsom vid Osmundsberget i Dalarna. Såsom växande 

 i dess sällskap har jag antecknat Acrodadium cusjAdatuin 

 (L.) LiNDB., Hylocomium sqarrosum (L.) Br. eur., Climacium 

 dendroides (L.) Web. et Mohr, Amhlysteghim uncinatum 

 (Hedw.) De Xot., Stereodon cupressiformis (L.) Brid., Hylo- 

 comium i^roliferum (L.) Lindb., Isothecium viviparu7n {^i:ck.) 

 LiNDB., Dicranium scoparium (L.) Hedw., Hyynum striatum 

 SCHREB. m. fl. 



Thuidium. recognitum är visserligen vanlig i stora delar 

 af vårt land men har dock ej så stor utbredning som ahieti- 

 num. I synnerhet i Svealand och Götaland är den allmän; 

 dock är den ännu ej anträffad i Bohuslän. Från Halland 

 och Dalsland känner man arten endast från en lokal i hvar- 

 dera provinsen. I Norrland håller den sig hufvudsakligast 

 till kustprovinserna och anträffas här och där, dock relativt 

 sällsynt, ända upp till Anttis vid Pajala på 66° 15' n. br. 

 Inom Lappland tyckes arten vara mycket sälls^-nt och är an- 

 gifven från endast en lokal i Lule lappmark samt från ett 

 par i Torne lappmark. Den nordligaste lokal i Sverige, och 

 så vidt jag vet i hela världen, är Riksgränsens station på 

 68° 24' n. br. I Norge ^ når arten ej längre än till 66° n. br. 

 I Götaland och Svealand uppträder arten rätt ofta fertil, 

 men i Norrland är den med undantag af Gästrikland nästan 

 alltid steril. Nordhgaste fyndorten för fertila exemplar är 

 Stugun i Jämtland (på 370 m. höjd öfver hafvet) något norr 

 om 63° n. br. Som vi se af utbredningen håller sig äfven 

 denna art hufvudsakligast till låglandet. Såvidt man vet 

 går arten sällan upp i fjällen. Vid Riksgränsens station i 

 Torne lappmark fann jag arten på en höjd af omkring 500 

 meter öfver hafvet ofvan trädgränsen och lokalen för den i 

 Sarekfjälle n i Lule lappmark ligger i videregionen något öfver 



^ Hagen 2, sid. 84. 



