40 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 12. N:0 18. 



mössorna kvarsittande. Sammalunda ar förhållandet med 

 exemplar från Norby vid Uppsala, samlade den ^^s 1881 och 

 från Hamnaryd i Småland den ^V^ 1886. Exemplar från Drott- 

 ningholm vid Stockholm, insamlade i augusti 1858 hade en 

 mössa och ett lock kvar, under det att kapslarna å exemplar från 

 Västmanland, insamlade samma månad 1839, hade mestadels 

 mössa och ett par med lock samt några tomma. Sällan an- 

 träffas något så när fullt utbildade kapslar med kvarsittande 

 lock. Detta är förhållandet med exemplar, samlade på Upp- 

 sala slottsbacke den ^7« 1886. Sammalunda är förhållandet 

 med exemplar samlade på samma lokal så sent som den ^^g 

 samma år. I allmänhet uppgifves i litteraturen att lock- 

 fällningen försiggår på våren. 



Thuidium abietinum varierar rätt mycket, dock ej så 

 mycket, att några varieteter kunnat uppställas. På fuktiga 

 ställen tyckes förgreningen vara mera riklig och man an- 

 träffar då individ, som äro 2 gånger pargrenade. På mycket 

 torra ställen såsom t. ex. på Ölands alfvar och stundom i 

 fjälltrakter blir arten mycket låg och grenarna synnerligen 

 tättsittande. En dylik form från Öland har af S. O. Lind- 

 berg enligt ^exemplar i våra herbarier på etiketterna kallats 

 »Thiiyidium abietinum forma hystricosiim (Mitt.) Lindb.». 

 Det är emellertid endast en torftig alfvarform, som ej har 

 något att skaffa med Mitten's Thuidium hystricosum.^ Denna 

 i England hemmahörande art har en annan förgrening och 

 cellerna i bladspetsen långsträckta, under det att Ltndberg's 

 exemplar ha rundade celler liksom Thuidium abietinum, I 

 vanliga fall är stammen upprätt, men Arnell har på ett par 

 ställen funnit den nedliggande och rotslående (/. repens åb,!^ .) . 

 En rätt egendomlig form har jag sett från Ropsten vid Stock- 

 holm med knoppbildningar i grenarnas spetsar (/. bulbosa). 



Thuidium abietinuyn är en af våra vanligaste mossor och 

 anträffas på torra helst solbelysta ställen eller i skogar, där 

 skuggan ej är för djup, i skogsbackar, i torra gräsmattor, 

 vid vägkanter, på murar och gamla torftak, på barken och 

 rötterna af träd o. s. v. Helst föredrager den sandig och 

 kalkhaltig mark och anträffas stundom växande på själfva 

 kalkklippan. Mera sällan anträffas arten på fuktiga ställen. 

 I dess sällskap har jag antecknat Hylocomium proliferum (L.) 

 LiNDB., squarrosum (L.) Br. eur. och triquetrum (L.) Br. eur., 



^ Braithwaite , Vol. UT, sid. 7. 



