HJALMAR MÖLLER, LÖFMOSSORNAS UTBREDNING I SVERIGE. 41 



då arten växer på beskuggade ställen; på solbelysta lokaler 

 åtföljes den af Hypnum albicans Neck., Stereodon cvpressi- 

 formis (L.) Brid., Amhlystegium uncinatum (Hedw.) De Not., 

 Tortula ruralis (L.) Ehrh. samt på mycket torra ställen af 

 Hypnum lutescens Huds. m. fl. 



Som redan nämnts är Thuidium abietinum en af våra 

 vanligaste mossor och är funnen från sydligaste Skåne upp 

 till Sveriges nordspets vid 69° n. br. Det vill emellertid 

 synas, som om arten ej älskade västkustprovinserna. Från 

 Halland har jag ej exemplar, utan stöder min förmodan, att 

 arten förekommer äfven i denna provins, endast på en upp- 

 gift af P. OsBECK,^ således från 1700-talet och ingalunda 

 tillförlitlig. Det enda exemplar, som jag sett från Bohuslän, 

 är samladt på en plats, som är belägen på gränsen mot 

 Västergötland. Sommaren 1911 exkurrerade jag i Bohuslän 

 och var ofta på lokaler, som i andra provinser skulle ha 

 varit utmärkta tillhåll för Thuidium abietinum, men afträffade 

 den ej. W. Arnell har ej heller funnit denna art under en 

 sommarvistelse på Orust. Ej heller i litteraturen finnes nå- 

 gon uppgift om, att arten skulle varit funnen i denna pro- 

 vins. Af det ofvan anförda framgår, att arten i båda dessa 

 provinser synes vara sällsynt. Möjligt är, att arten såsom 

 varande en xerofil ej fördrager de fuktiga västliga vindarna. 

 Vid den skånska kusten är arten ej sällsynt och har jag sett 

 den både vid Barsebäck och Malmö. Arten anträffas såväl 

 på låglandet som höglandet. Dock är den rätt sällsynt i 

 fjällen. Sålunda kan jag ej erinra mig, att jag någonstädes 

 såg den i Härjedalens fjälltrakter. Ej heller är den ännu 

 känd från Åsele och Lycksele lappmarker. Från Pite lapp- 

 mark insamlades några torftiga tufvor af S. O. Lindbeg, som 

 också på etiketten tillfogat rarissima. Äfven Arnell och 

 Jensen ^ framhålla, att arten är en sällsynthet i Sarekområdet 

 (Lule lappmark), hvarest den uppträder i såväl björkregionen 

 som videregionen, sålunda på en höjd af bortåt 1,000 meter 

 öfver hafvet. I somras fann jag arten i Torne lappmark på 

 Peldsa, Sveriges nordligaste högfjäll, men endast i ett par 

 små tufvor. Här förekom den ofvan videregionen i en liten 

 bergsklyfta på en höjd af ungefär 800 meter ö. h. 



^ OsBECK, sid. 3L 



- Arnell och Jensen 2, sid. 195. 



