154 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 1. 



nerhet på bladet, gör liåret sålunda bättre täckande men 

 ger ock åt detsamma ett modifieradt utseende (jfr mom. 8). 



Gnaphalium silvaticum L. och Antennaria dioiea L. ha 

 godt om hår, som likna pisksnärthåren i fig. 9 å pl. I i»Iakt- 

 tagelser», men hårens slutcell är hos dessa båda arter mycket 

 mer spindeltrådslik eller betydligt lång och trådsmal. Denna 

 spindeltråd, som kan bli 4 cm. lång och långs nästan hela 

 sin längd blott har 0,oo33 — 0,ooig mm:s bredd eller mindre, för- 

 länar håren ett modifieradt utseende liksom hos föregående 

 art (jfr mom. 8). 



Erigeron canadensis L. Böjda hår göra stjälk, blom- 

 skaft och bladnerver småludna. Håren kunna blifva 0,35 mm. 

 långa och bestå af ända till 15 tämligen tunnväggiga celler 

 i en rad, bland hvilka de 4 öfre, som mot hårets öfre ände 

 mer och mer tilltaga i längd men aftaga i bredd, tillsam- 

 mans äro dubbelt så långa som de återstående nedre. Dessa 

 äro bredare än långa, men den öfversta långa cellen har på 

 midten blott ^'i af de nedres bredd och slutar med en lång, 

 smal spets. Nu beskrifna hår äro täckande, men på blad- 

 kanterna sitta korta, framåtriktade trichomer, som göra dem 

 sträfva. De småtaggar (fig. 16), som åstadkomma detta, äro 

 tydliga formförändringar af de täckande håren (jfr mom. 1), 

 Eörändringen består däri, att småtaggen fått sin cellmängd 

 reducerad till 4 och i sammanhang härmed blifvit kortare, 

 blott 0,15 mm. lång, att han blifvit skarpare krökt, och att 

 han försetts med tjockare cellväggar synnerligast i den öfver- 

 sta cellen, som är fullständigt scabritielik (jfr »trichomerna», 

 pag. 4) och 0,065 mm. lång. De täckande håren hos denna 

 art ha således pä samma sätt förändrats till småtaggar, som 

 motsvarande hår hos Helianthus multiflorus förvandlats till 

 taggar (jfr »trichomerna>, pag. 14 och fig. 36). 



Aster salicifolius Scholl. Stjälken har samma sorts 

 täckande hår som E. canadensis, men håren äro hos denna 

 art något kortare. De bestå nämligen högst af 8 tunnväg- 

 giga celler i en rad, af hvilka de 2 yttersta, som äro långa 

 och smala, tillsammans äro dubbelt längre än de återstående 

 nedre. Långs efter bladkanterna befinna sig småtaggar, som 

 göra dem sträfva. Småtaggarna, som bestå af 3 ä 4 celler, 

 alla och ej minst den yttersta scabritielika mycket tjockväg- 

 giga, stå antingen och oftast snedt utåt med sin spets vet- 

 tande mot bladspetsen, då de äro raka men ha sned bas och 



