THEORIN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM VÄXTTRICHOMERNA. 155 



en längd af O, is mm., eller äro någon gång mer parallella 

 med bladkanten, då de äro längre och något krökta. Små- 

 taggarna äro lik.som hos föregående art enkla förändringar 

 af de täckande hären enligt mom. 1. 



Euphrasia curta Fr. Stjälken är luden af nedåtvettande, 

 bågformigt böjda, tunnväggiga och 2-celliga här, hos h vilka 

 den öfversta cellen är längst och upptill aftrubbad. Bladen 

 däremot ha encelliga, raka eller krökta (fig. 9) hår, som i 

 synnerhet på bladkanten äro vid vidfästningen breda för att 

 sedan hastigt afsmalna. Dessa hår sluta mycket spetsigt 

 och äro särdeles tjockväggiga, så att cellrum saknas i hårets 

 öfre hälft. De göra bladet straft och hittas stundom i spet- 

 sen af biandtänderna. Fastän bladets hår hos E. curta ej 

 äro sä mycket olika stjälkens täckande hår, som föregående 

 arters småtaggar afvika från därvarande täckhår, äro Eu- 

 phrasia-bladets hår ändå tydliga förändringar enligt mom. 1 

 af stjälkens för att tjäna andra ändamål eller göra bladen 

 något sträfva. Båda hårsorterna äro på ytan finknottriga. 

 Stjälken har ock 4-celliga glandier, h vilande på kort fot. 



Pedicularis palustris L. På outvecklade stamleder sträc- 

 ker sig ibland från sidan af bladfästet en tät hårrand till 

 närmast nedanför belägna bladfäste. Ibland stå håren gle- 

 sare. Dessa hår bestå liksom håren på den utplattade blad- 

 skaftsbasens kant af flera långa, tunnväggiga och i en rad 

 ställda celler med öfversta cellen tilltrubbad. Brämhåren 

 på fodrets insida och haren på nedre häflten af fodrets ut- 

 sida äro mycket kortare. De äro dessutom krökta och in- 

 snodda med hvarandra samt ha utom öfverst och nederst 

 rätt korta celler, som än äro utvidgade pä midten, än för- 

 sedda med grenlika utsprång åt sidan (fig. 10), genom hvilket 

 allt de äro bättre i stand till att stänga och blifva såsom 

 formförändringar af de förra hänförliga till mom. 1. 



Petunia violacea Lindl. Alla växtens gröna delar h3'sa 

 ända till o mm. långa glandelhår. Hos ett sådant med 0,6 

 mm. långt skaft var detta nedtill 0,07G mm. och upptill 

 0,0165 mm. bredt samt uppbar en 0,029 mm. bred och 0,063 

 mm. lång, oval och encellig glandel. Dessa dimensioner be- 

 höllo glandeln och den öfversta skaftcellen, äfven om skaftet 

 var många gånger längre, medan bredden hos den nedersta 

 cellen var proportionell mot skaftets längd. Det ser ut, som 

 hade skaftet någon bifunktion vid sidan om den, som består 



