THEORIN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM VÄXTTRICHOMERNA. 161 



ser» har jag rätt fullständigt redogjort för dessa hårs utveckling 

 (jfr figg. 8 och 9 å pl. II). Deras utveckling hos Malva syl- 

 vestris är beskrifven i Entwicklungsgeschichte, pag. 23 och 

 afbildad i fig. 4 — 7 å tafl. VII. Det egendomliga med dessa hår 

 är, att kransens alla element i sin nedersta ände, som befinner 

 sig antingen bland vanliga öfverhudsceller eller är instucken 

 i ett skaft eller i toppen af en dyna, stöta tillsammans med sina 

 inre hörn vanligen utefter en gemensam vertikallinje (fig. 19). 

 Hos denna art äro både de enkla håren och kranshåren med 

 sin nedersta ände instuckna i en djma och tyckas uträtta 

 detsamma. Hvarför då ej alla kunna vara lika, är svårt att 

 förstå (jfr mom. 5). 



Empetrum nigrum L. Denna växts barr äro s. k. rull- 

 blad (jfr »Anatomie», pag. 900 och fig. 188). De innesluta 

 en hålighet, öppen nndertill medels en långsgående fåra, 

 där bladkanterna närma sig hvarandra, och hafva enligt Gi- 

 belli och Gruber blifvit sådana genom den ena bladsidans 

 starkare tillväxt. Hålighetens väggar hysa en- eller flercel- 

 liga glandier med kort skaft, och rännan mellan bladkanterna 

 är sluten af tätt sittande, encelliga, smala, jämnbreda och 

 omkring 0,07 mm. långa hår, som utgå från kanterna (jfr 

 : Anatomie», 1. c). Däremot finnes därstädes intet nämndt 

 om de på barrens utsida befintliga trichomerna. Barrens 

 uppåt vettande sida är tillplattad och den undre konvex. 

 Just där den platta sidan slutar och den kujnga begynner, 

 framgår långs bladet en bredt afrundad kant (fig. 34). På 

 denna uppträda verkligen glandier, som sitta glest i en rad 

 (tig. 34 a), (-rlandlerua hafva ett kort, 0,01 mm. langt och 

 vanligen 2-celligt skaft, som uppbär en rundad kropp af 

 0,041 mm:s längd samt 0,031 mm:s bredd. Jag bör anmärka, 

 att jag alltid funnit denna arts glandier encelliga, ehuruväl 

 cellväggliknande skrynklor visa sig i flera riktningar i sam- 

 manhang därmed, att den tunna glandel väggen knappt kan 

 fås slät hos äldre glandier. Hos bladen, som öfvervintrat, 

 äro glandierna skrumpna och ofta aff'allna så när som på 

 skaftet. I juni befinna sig de under året utväxande bladen 

 liggande tätt inpå hvarandra med undre sidan vettande utåt. 

 Deras kanter, d. ä. de ställen, där den platta sidan och den 

 konvexa stöta tillsammans, äro besatta med ofvannämnda 

 glandier. Så snart bladet nått sin normala längd, sitta dessa 

 glandier glest och äro skrynkliga. Men på de inre sma 



