THEORIN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM VÄXTTRICHOMERNA. 163 



Visserligen har jag ej funnit några direkta öfvergångar 

 från glandier till hår på de fjälls eller barrs kanter, där 

 båda sorterna kunna förekomma tillsammans eller där blott 

 endera finns. Men af flera skäl dristar jag ändå uttala den 

 meningen, att på de växtens delar, där behof af förändrad 

 behåring sa fordrat, de annars på barr- eller fjäll-kanterna 

 befintliga glandierna ej utbildats till sådana utan till täckande 

 trichomer (jfr mom. 1). Naturligtvis är det nyttigheten för 

 de växtdelar, som direkt utsättas för den kalla luftens in- 

 flytande, att hafva en varmare behåring, som i tidernas längd 

 framkallat den antagliga förvandlingen af glandier till hår 

 på de af en låg temperatur direkt påverkade fjällen eller 

 barren. Också är det endast de fjäll eller de fjäll- och barr- 

 delar, som hos den hvilande eller svällande knoppen befinna 

 sig vid dess yta, hvilkas kanter äro hårbesatta. Utom detta 

 oekologiska skäl finnas ock anatomiska, som tala för, att båda 

 trichomsorterna ha gemensamt ursprung eller under sin spä- 

 dare ålder varit lika för att sedan utbildas till att tjäna 

 hvar sitt ändamål. Bland dessa skall jag framhålla, att 

 glandelns skaft så att säga oförändradt utgör hårets nedre 

 del, att håret är lika tunnväggigt som glandeln och lätt 

 blir skrumpet såsom denna samt har att uppvisa samma cell- 

 väggliknande strimmor som glandeln. Det enda, som således 

 behöft förändras, för att ett hår skolat utbildas i stället för 

 en glandel, har varit, att, medan glandelcellen förstorats i 

 alla riktningar, den öfversta hårcellen utväxt öfvervägande på 

 längden. Dessutom skall jag snart komma med ett exempel, 

 på att glandier kunna, äfven sedan de fått sin form, mer 

 eller mindre fullständigt förändras till täckande trichomer. 



Lathyrus odoratus L. Alla gröna växtdelar hysa järan- 

 breda och mot spetsen hopdragna hår (fig. 15), som pa öfre 

 bladytan äro mycket glesa men ej heller på andra utbildade 

 växtdelar stå synnerligt tätt. Dessa hår äro fastade i top- 

 pen af en hög dyna, hvars ytceller ha sina yttre väggar mycket 

 förtjockade. Pa blad, blomskaft och foder är dynan lägre. 

 Själfva håren, som äro 3-celliga, ha nedersta cellen bland 

 dynans ytceller (fig. 15). Deras 2:dra cell, som är kort, har 

 ett stort cellrum, men den öfversta, som är många ganger 

 längre än de 2 nedre tillsammans, har blott nedtill en smal 

 cellrumsstrimma och består för öfrigt uteslutande af cell- 

 vägg. På unga växtdelar, där trichomerna stå tätare samt 



Arkiv for botanik. Band. 1. 13 



