THEORIN, BIDRAG TILL KÄXNEDOMEX OM VÄXTTRICHOMERXA. 165 



likna mycket de nyss beskrifna håren hos Lathyrus odoratus 

 men sitta ej på någon dyna. De äro äfven lika håren hos 

 Vicia sepium och sativa. Vår arts hår kunna naturligen ej 

 göra växten något gagn utan finnas hos honom blott såsom 

 intyg om släktskap med nämnda och andra närstående arter 

 (jfr mom. 7). 



Spirea sorbifolia L. Behåringen hos denna art utgöres 

 af hår och glandier. Håren, som äro encelliga, äro än korta, 

 alstrande en sammetslik beklädnad på utväxta stammar och 

 bladskaft, än betydligt längre på knoppdelar och, såsom kvar- 

 lefvor från fordom, på utväxta stipler och skärmblad. Dessa 

 långa hår äro ofta samlade till hårknippor. Glandlerna, som 

 likna vanliga Rosacé-glandler, bestå af många, till rundade 

 kroppar sammanställda celler och sitta vanligen på ett kort, 

 af 2 cellrader bildadt skaft men kunna ock någon gång vara 

 fastade i spetsen af stiplers och skärmblads små flikar. 

 Mycket oftare förekomma hårknipporna i toppen af kante- 

 mergenser (fig. 8) samt äfven på korta, små cellanhopningar, 

 som höjt sig öfver knoppfjällens platta sidor. Likväl är det 

 ganska vanligt att äfven finna sådana hårknippor sitta pä 

 ett skaft, som är likt glandelns (fig. 3) eller, hvad ännu 

 märkvärdigare är. träffa hårknippor, som visa sig hafva upp- 

 kommit därigenom, att flera ytceller hos en redan på sin 

 form igenkännlig glandel utväxt till enkla hår (fig. 4). Ja, 

 det kan hända, att blott 1 eller ett par glandelytceller på 

 sådant sätt förändrats (fig. 2). Efter denna öfversikt öfver 

 artens trichombildningar öfvergår jag nu till en redogörelse 

 för mina iakttagelser rörande desamma, som anställts på 

 skilda växtdelar och vid skilda årstider men alltid på samma, 

 vid Falun odlade l)uske. 



En bladvecksknopp, som då hade 5 mm:s längd, under- 

 söktes i slutet af september. Dess yta utgjordes af 2 kor- 

 tare och af 2 längre grönaktiga fjäll. Dessa omslöto när- 

 mast några ej till ytan stötande fjäll, som alla voro gröna. 

 Ytknoppfj allen voro synnerligast i brädden håriga af knip- 

 por, som sutto på små vårtiga utväxter och hade tjockväg- 

 giga hårelement. De inre, gröna fjällen, som voro så långa 

 som de yttre och omslötos af dem, hade i brädden såväl som 

 på öfre delen af sin utåtvettande yta knippor af mer eller 

 mindre tjockväggiga, på små vårtor sittande hår och äfven 

 enkla sådana. Behåringens riklighet aftog skönjbart, ju längre 



