THEORIN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM VÄXTTRICHOMERNA. 171 



Cardamine amara L. Den håriga stjälken hade 0,0 — 0,8 

 mm. länga hår, som voro utdraget kägelformade och föga 

 tjockväggiga. Bladkanten^ var besatt med utspärrade, intill 

 0,3 mm. långa, kägelformade men ändå tilltrubbade och mer 

 tjockväggiga hår, som intill vidfästningsstället voro ut- 

 vidgade och gjorde bladytan bredare (jfr mom. 1). Håren 

 voro encelliga. Genom denna behåring och genom sina rätt 

 helbräddade småblad voro de undersökta exemplaren, som 

 växte i Småland, härmningsformer af *pequilol)a C. Hn (jfr 

 mom. 6). 



Papaver Rhoeas L. Dess borsthår äro enligt ;.Anatomie> 

 pag. 945 att räkna till Zotten, ett ord, som, återgifvet på 

 svenska, är ungefär detsamma som slarfvor. Också synes det 

 mig, som vore det mer sägande att i likhet med »Pflanzen- 

 haare^ pag. ij22, kalla sådana styfva trichomer för samman- 

 satta har. I /taggar och borst», pag. o7 och pl. IV, fig. 7 — 

 11, har jag visat, att borsten hos P. Orientale äro fullstän- 

 diga öfverhudsbildningar. En stor mängd af de öfversta 

 borstcellerna hos P. Rhoeas leda säkert ock sitt ursprung 

 från öfverhuden, medan de nedre nog uppstått genom delning 

 i underliggande periblem.- Borsten äro på stjälken längre, 

 mer än 5 mm. langa och på bladen betydligt kortare. De 

 äro vid basen utvidgade och sitta stundom på rätt höga dy- 

 nor. De i borstet ingående cellerna äro långa, så att det blir 

 rätt stora af stånd mellan deras öfre, utåtböjda ändar till och 

 med i borstets nedre del. 



Ranunculus acer L. Håren, likformigt utbredda på hela 

 växten, äro encelliga, smala, mot spetsen långsamt afsmal- 

 nande och tämligen tjockväggiga. Strax of van vidfäst- 

 ningen äro de ett litet stycke särdeles tjockväggiga. Just 

 där befinner sig kröken på stjälkens tilltryckta hår hos huf- 

 vudformen (jfr mom. G). 



Helleborus foetidus L. Hos en samling blomknoppar med 

 korta skaft och till största delen omslutna af blomskärmarna 

 voro foder och skärmblad samt i synnerhet blomskaften öfver- 

 sållade med glandier, som äro encelliga. Sådana äro ju förut 

 kända hos llanunculacefe (jfr :>Anatomie», fig. 1,F — J.) Men 



'■ För öfrigt voro bladen glatta. 



^ Dessa borst likna Hieracium-borsten, hvilkaa öfre del är öfverhuds- 

 bildning enligt >Entwicklangsgesehichte>, tafl. IV, tig. 11 — 19, och >formför-' 

 ändringar» II, fig. 1 — 4. 



