174 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 1. 



Eriophorum angustifolium Roth. Bladkanten är isynnerhet 

 upptill sträf af småtaggar/ som vetta mot bladspetsen. De 

 likna småtaggen i fig. 2o men äro gröfre och ha djupare bas- 

 del, framför hvilken en ny cell finns, som begynner, just där 

 basdelen är djupast (se »trichomerna», fig. 31). En mätt små- 

 tagg var 0,168 mm. från spetsen till motstående bashörn, - 

 hvaraf ^ 7 kommo pä den fria, spetsiga och helt väggfyllda 

 delen. Basdelens yttre 'vägg är ock mycket tjock. Rygg- 

 nerven känns betydligt mindre sträf, hvilket ej beror, på att 

 det här är färre och trubbigare småtaggar, utan därpå att 

 härvarande småtaggar, som stå tätare men äro mindre än 

 bladkantens och ha en lång, hvass fri del, äro alldeles paral- 

 lela med växtytan, hvilket därigenom blir möjligt, att, just 

 där den fria delen utgår från basen, en duktig, utåtriktad 

 krök befinner sig. Denna olikhet mellan kantens och nervens 

 småtaggar tyder på en föränderlighet, som tenderar till mom. 

 o. Rörande kalkborsten hos E. vaginatum (inklus. denna 

 art) har jag i »kalkborst^, pag. 32, påpekat, att dessa blifvit 

 tillplattade, emedan de utvecklats på en så trång plats. Jag 

 skall här med siffror, som ej inflöto i »kalkborst», närmare 

 belysa detta. Borsten, som redan från början stå sida vid 

 sida inpå hvarandra men då äro trinda, utgå från en meri- 

 stemliknande väfnad. som består af mycket små celler och 

 är begränsad inåt af axskaftet samt för öfrigt af skärmfjäl- 

 let, hvilka båda stå rätt upp vinkelrätt mot den skifformiga 

 blombottnen. Från blomningen till den tid, då kalkborsten 

 äro fullväxta, har denna skifva tilltagit med 0,13 mm., räk- 

 nadt efter en linje, som går genom 2 sidoställda ståndare 

 (se fig. 8 i »kalkborst»), hvilket gör blott 25 % i tillväxt eller 

 försvinnande litet. Samtidigt ha borsten tilltagit i omfång 

 med minst 100 %, och den sig utvecklande frukten har ock 

 behöft ökadt utrymme, minst lika mycket som ståndarna 

 förut kraft. De späda borsten ha då pressats mot hvarandra, 

 hvarvid de inre cellerna blifvit förkrympta (jfr fig. 2 med 

 fig. 10 1. c.) och själfva borstet nödgats blifva platt men långt. 

 Häraf framgår, att den trånga platsen, hvarpå borstet till- 

 växt, gjort det j)latt och långt (fig. 9 och 10), oaktadt det ur- 

 sprungligen var trindt (fig. 2), en förändring som hör till mom. 2. 



^ Hyad som menas med småtaggar och scabritier, se 5trichomerna>, 

 pag. 4. 



^ Mått på småtaggar eller scabritier, tagna i denna riktning, sägas öfver- 

 allt nedan vara tagna i vanlig riktning. 



