TIIEORIN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM VÄXTTRICHOMERNA. 175 



Carex montana L. ^ Det veka stråets öfre del har flera 

 ränder iippåtriktade småtaggar, af hvilka hvardera består af 

 flera rader sådana. Småtaggen (fig. 2o), hvars längd i van- 

 lig riktning var hos de mätta 0,09G — 0,123 mm., har en nästan 

 rekta«ngulär, mer eller mindre sluttande och tjockväggig bas- 

 del, från hvars öfre, främre hörn den fria, helt väggfyllda. 

 smäckra och skarpt tillspetsade delen utgår. Denna fria del 

 är än utåtriktad, än mer parallell med växtytan men alltid 

 af basdelens längd. Bland kända småtaggar hos Carices är 

 den mest lik småtaggen hos C. rostrata (»trichomerna>, fig. 

 20 b) men har längre och spensligare fri del. Långs blad- 

 kanten finnas några rader framätriktade småtaggar (fig. 24:). 

 Dessa äro mindre än stråets, omkring 0,072 mm. i vanlig rikt- 

 ning. Ytcellen, h varifrån småtaggen utväxt, befinner sig 

 högre än närmaste, framom varande hudcell. Fran främre änden 

 af denna ytcell eller basdel framstår småtaggens fria, spetsiga 

 del, lik i längdgenomskärning en likbent triangel. Härigenom 

 kommer småtaggens spets att befinna sig tätt intill växtytan och 

 vara parallell därmed. Klart är, att bladkantens småtaggar, 

 ehuru de äro många, på grund af sitt läge och sin riktning 

 göra densamma föga sträf. Detta blir ännu mer händelsen 

 därigenom, att flera bladkantens ytceller utväxt till klunsar 

 i stället för till hvassa spetsar. Också känns bladkanten 

 obetydligt sträf. Olikheten mellan smataggarna på strået 

 och bladkanten är exempel på föränderlighet enligt mom. 

 o. Håren på fruktgömmena äro kägelformade, tunnväggiga, 

 försedda med innehåll och intill 0,27 mm. låno-a med en 

 bredd nedtill af 0,02 mm. 



Triticum caninum L. Utefter bladkanten sitta tätt efter 

 hvarandra och äfven bredvid hvarandra en mängd utåt- och 

 framåtriktade småtaggar. En småtagg (fig. 28) var 0,156 

 mm. lång i vanlig riktning, hvaraf 0,07 mm. hörde till den 

 fria, helt väggfyllda och smäckra spetsen. Basdelen var föga 

 djup och hade tjock, yttre y'ä,gg. Axfästets kanter hade ock 

 sådana småtaggar, fast dessas spets var längre och basdelen 

 kortare. Ehuru de äro gröfre, likna de smataggarna på sam- 

 ma ställe hos T. repens (»trichomerna», pag. 6), liksom ock 

 T. caninum öfverallt är starkare beväpnad. Smataggarna 

 långs båda bladytornas nerver hos T. caninum äro lika l)lad- 



' AlLa nedan beskrifna trithomer hos halfgräs och gräs äro från och med 

 denna arts encelliga. 



