THEORIN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM VXXTTRICHOMERNA. 179 



blomställningen ha korta, 0,11 — 0,055 mm. långa, nppåtriktade 

 eller mer tilltryckta hår, som ha mycket tjocka väggar men 

 för öfrigt påminna om håren, som utgöra bladets bottennll. 

 Poa nemoralis L. Småtaggarna (fig. 20) på bladkanten 

 äro rätt grofva. Ehuru flera äro mindre, ha de ofta en längd 

 af 0,111 mm. i vanlig riktning, hvaraf mer än hälften hör till 

 den framskjutande, fria delen. Denna står stundom rakt 

 fram från den korta och föga djupa basdelen, hvilken då vid- 

 gar sig mot främre änden. Och småtaggens spets befinner sig 

 då blott obetydligt ofvanför växtytan, ej mer än 0,02 mm. Stun- 

 dom är basdelen djupare, då den fria delen står mer rakt ut, 

 ehuru spetsen i sådant fall ofta är nedböjd. Nära */5 af den 

 fria delen äro väggfyllda, och äfven basdelens yttre vägg 

 samt dess främre sidovägg äro ganska tjocka. Dessa små- 

 taggar påminna om desamma på stamkanterna hos P. praten- 

 sis (»trichomerna». pag. 7) men ha en betydligt längre, fri 

 del. De på bladskifvans nerver befintliga småtaggarna hos 

 P. nemoralis likna bladkantens men äro alla mindre och ha 

 i synnerhet en kortare fri del, blott 0,038 mm. lång (mom. 2). 

 De äro sällan mer än 0,09 mm. i vanlig riktning. Småtag- 

 garna på stam kanterna i blomställningen äro till form och 

 storlek mer lika bladkantens. 



Glyceria fluitans L. Långs bladkanterna sitta flera små- 

 taggar af ungefär samma byggnad, som småtaggarna ha hos 

 Poa nemoralis, och med samma storlek, som småtaggarna be- 

 sitta på denna arts nerver. Dock vetter deras fria del hos 

 Gr. fluitans allmänt mer utåt och är något gröfre. Bladskif- 

 vans nerver ha ock sådana småtaggar, men dessas basdel är 

 mer sluttande och den fria delen kortare, 0,013 — 0,02(5 mm. lång 

 (mom. 2). Äfven på blomskaften kunna några sådana små- 

 taggar hittas. Mellan bladkantens småtaggar och vid sidan 

 om dem finnas en sorts scabritier i särdeles stor mängd. 

 Sedda från sidan, se de ut som fig. 20 och, betraktade ofvan- 

 ifrån, nästan som fig. 21, ehuru deras främre ände synes till- 

 skärpt och deras bortre är kortare och bredare. Deras spets 

 befinner sig aldrig mer än 0,o3 mm. of van växtytan och säl- 

 lan så högt. De kunna således ej mycket bidraga till att 

 göra bladkanten sträf. Hvarför de dä därstädes uppträda i 

 så stor mängd, är ej godt att förstå. Ty vore det meningen, 

 att de skulle göra bladkanten sträfvare, än hvad de befint- 

 liga småtaggarna förmå, skulle detta ändamål bättre vunnits 



Arkiv för botunik. Band 1. 14 



