180 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 1. 



därigenom, att småtaggarna därstädes ökats med en ringa 

 bråkdel af den mängd scabritier, som finnas på bladkanten. 

 Att ofvannämnda scabritier äro så olika småtaggarna, till- 

 sammans med hvilka de finnas pä samma bladkant, måste jag 

 hänföra till föränderlighet enligt mom. 5. Ett och annat 

 sådant scabritie finnes på blomskaften. Bladslidan är långs 

 nerverna besatt med liknande nt växter, jag kan ej kalla dem 

 scabritier ntan tillåter mig om dem använda ordet knottror. 

 Ty såsom fig. 21 visar, som föreställer en sådan bildning, 

 sedd ofvanifrän, äro dessa knottror rnndadt aftrubbade i sin 

 främre, utstående ände. De bereda åt slidan en svag sträf- 

 het, som bäst märkes, då fingret föres rundt om slidan. Mel- 

 lan nerverna finnas mindre knottror (fig. 22, som visar dem 

 sedda från sidan). Det är alldeles fullt med sådana, ty nästan 

 b varje 3'^tcell mellan nerverna är på mid ten eller i änden ut- 

 stjälpt till en sådan liten tapp. Dessa mindre knottror äro 

 utstående, låga, sällan mer än 0,009 mm. höga samt jämförel- 

 sevis smala. Hvartill slidan skall använda dem, det är ej 

 godt att förstå, då deras spetsar stå mycket lägre än topparna 

 till nervernas knottror (mom. 3). På blomfjällen finnas ock 

 liknande knottror, de större på nerverna och de mindre på 

 blomfjällsytan mellan nerverna. 



Melica nutans L. Det för öfrigt glatta strået blir 6ctm. 

 nedanför nedersta småaxet och därifrån öfverallt uppåt äfven 

 mellan småaxen tämligen straft. Här sitta svaga, uppåtrik- 

 tade småtaggar, som, aldrig längre än 0,08 mm. i vanlig rikt- 

 ning, påminna om småtaggarna på bladkanten hos Briza me- 

 dia (fig. 25). Liksom dessa kunna småtaggarna på strået 

 hos Melica nutans förliknas vid hudblåsor, från hvilkas öfre 

 hvälfning en spets är utdragen snedt framåt. Men här är 

 blåsan eller, om man så vill, basdelen mj'cket lägre och den 

 utdragna delen med mycket större bredd sammanhängande 

 med blåsan. Den fria delen har cell rum till mer än hälften 

 af sin längd, och småtaggens hela cellvägg är ej synnerligt 

 förtjockad. Öfre bladytan är l^esatt med hårlika scabritier, 

 som likna desamma på strået hos Carex pallescens (»tricho- 

 merna», fig. 22) eller äro utvidgade bland hudcellerna, däi'pa 

 smala, långdraget kägelformade, tämligen tjockväggiga ocli 

 tillspetsade. Deras längd öfverstiger dock aldrig 0,i7 mm. 

 Bland dem finnas små, korta scabritier, som för öfrigt likna 

 de nämnda. Så korta scabritier såg jag, att de blott voro 



