ARNELL, DOMINERANDE BLOMNINGSFÖRETEELSER I S. SVERIGE. 293 



Växternas längd är ock en viktig faktor; för att en 

 växt skall i högre grad göra sig gällande genom sin blom- 

 ning, måste dess blommor höja sig öfver den närmaste om- 

 gifningen. Finnas inga skymmande grannar i närheten kunna 

 helt små växter vid sin blomning blifva i ganska hög grad 

 •dominerande, såsom t. ex. ofta är fallet pä torra backar med 

 så små växter som Draha vcrna, Dr. nemorosa, Cerastinm 

 semidecandrum , Euphrasia officinalis o. s. v. En större längd 

 hos en växtart uppväger ofta helt eller delvis den omstän- 

 digheten, att den ej förekommer i rena bestånd; så t. ex. 

 Wifva kummin, hundkäx, lundnäfva, tuftåtel o. s. v. domi- 

 nerande växter af hög rang därigenom, att de vid blomnin- 

 gen höja sig öfver de växter, med hvilka de samväxa; ja, 

 växter med mera spridt växtsätt blifva ofta genom sin 

 längd ganska i ögonen fallande, så t. ex. Campamda persi- 

 <'acfoUa, Frinuila veris, Cirsium imhisire, Angelica silvesfris, 

 Heracleum sphondyliiim o. s. v. 



Betydelsen af växtens längd visar sig ock däraf, att väx- 

 ter stundom få träda tillbaka från den jjlats såsom domine- 

 rande växter, som de en tid haft, därigenom att de öfver- 

 växas af sina grannar; ett exempel härpå lämnar den vanliga 

 styfmorsviolen. Denna växt, som i sydliga Sverige mest 

 bildar blott små kolonier på myllklädda hällar, uppträder i 

 södra Norrland i massvegetation på nyvallar och gifver dessa 

 omkring midten af juni en mycket vacket skiftande violett 

 färg, en af de vackraste blomsterprydnader, som Sveriges 

 flora har att uppvisa;^ snart nog eller omkring den 1 juli 

 bortskymmes dock denna blomsterprakt genom tillväxten i 

 längd af andra växter, vanligen ängsyra, hundkäx och kum- 

 min, hvilka skjuta upp och skymma styfmorsviolen. 



Den stora rollen af blommornas färg visar en jämförelse 

 af å ena sidan Trientalis euroiicea och Majenthemuni hifolium 

 och ä andra sidan Paris quadrifolia och Listera ovafa, af 

 hvilka de två förstnämnda växterna på grund af sin blom- 



' Rena styfmorsviolgärde.u förekoimua, sävidt jag vet. endast i södra 

 Norrland, där de äro mycket vanliga i Augerniunland och Medelpad, såsom 

 jag vet af egen erfarenhet, samt i Helsingland enligt benäget meddelande af 

 prof. Å. N. LuNDSTKÖJi, som sett styfmorsviolgärdcn äfven vid Ockelbo i Gä- 

 strikland. I sistnämnda landskap torde de dock vara sällsynta, då jag under 

 7 års vistelse i Gästrikland där aldrig sett sådana. Äfven från Jämtland och 

 Dalarne, från Falutrakten och Leksand, har jag hört styfmorsviolgärdcn om- 

 talas. I Norrbottens län saknas denna växtformation enligt prof. Lundström 

 helt och hållet. 



