SYLVÉN, STUDIER ÖFVER LOBELIA DORTMANXA. 387 



basen tinnes visserligen en småcellig, nektarieliknande väfnad, 

 men, om den någonsin fungerat såsom secernerande, har dess 

 verksamhet såsom sådan nu upphört. ^ 



Efter befruktningen afdö krona och androeeium. På 

 öfvervattensbloramorna kvarfinnas de ofta länge hinnlikt 

 omgifvande pistillens stift och märke, men på undervattens- 

 blommorua upplösas de snart alldeles. Fruktämnet ansväller 

 starkt, så äfven dess öfre, ofvan och innanför foderbladen 

 belägna del. Foder, stift och märke kvarsitta alltjämt. Under- 

 vattensblommornas skaft riktas karpotropiskt alltmera uppåt 

 (fig. 14, 15), under det att öfvervattensblommornas starkt 

 bågböjas nedåt (fig. 16). Af ven pä pressadt material kan 

 man därför tydligt se gränsen mellan under- och öfvervattens- 

 regionerna på i fruktstadium varande floralaxlar. 



Vid mognaden upplöses undervattensfrukternas vägg, 

 hvarvid dock nervsträngarna äro resistenta. Härvid bildas 

 ett mer eller mindre fint galler, hvarigenom fröna utskakas 

 af vågorna eller möjligen till följd af vindens skakande in- 

 verkan på den ofvan vattnet befintliga axeldelen, om sådan 

 här finnes utbildad. Frönas samtidiga afgifvande är häri- 

 genom förhindradt. Innan fruktväggsupplösningen ännu gått 

 för långt, fordras ganska kraftiga stötar för att några af 

 fröna skola utkomma. Den centralväggställda placentan bi- 

 drager också genom sin sucessiva upplösning att förhindra 

 frönas allt för lätta och för samtidiga afgifvande. (jenom 

 försök har jag öfvertygat mig om spridningsapparatens verk- 

 liga fungerande. De små, bruna, vackert skulpterade fröna 

 sjunka genast i vattnet; men är den utdrif vande faktorn 

 någorlunda stark, föras de ju dock ett stycke bort från 

 moderväxten. 



Ofvervattensfrukternas y&gg är vid mognaden intorkad. 

 Fruktämnets ofvan fodret belägna del spricker upp längs 

 efter i 2 flikar (hvartdera af de båda fruktbladen uppflikas 

 på midten: lokalicid kapsel). Genom den nedåt mjmnande 

 öppningen utsläppas fröna. Men äfven här är spridningens 

 samtidighet förhindrad. Den sucessivt intorkande placentan 

 i förening med den intorkade fruktväggen hindrar frönas 

 alltför hastiga afgifvande. Först starka vind- eller vågstötar 



' Lobelia Erimts L. har däremot vid stiftbasen ett väl utveckladt 

 nektarium (Knuth, I. c. p. 2, fig. 3.). Insektbesök liafva också iakttagits hos 

 denna art (Kxcth, 1. c. p. 1.). 



