500 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 1. 



äfven några andra, ett arbete, som tyvärr, såsom nämndt, icke 

 synes varit bekant för E. Fries, må äfven fogas de båda ßudbec- 

 karnes Campt clymi (1701 — 02), i hvilka svenska namn äro bi- 

 fogade alla de upptagna arterna. En stor del af dessa äro ju 

 utländska, och deras namn hafva därför mindre intresse, i all 

 synnerhet som de ofta äro bildade genom öfversättning af de 

 latinska eller öfverflödigt långa, snarare beskrifningar än 

 namn, t. ex. Ar undo saiicta maxima afroruhens. »Svartbruna 

 Röör, som herrar och andra bruka att gå och stödja sig med», 

 eller en Orchis kallad »Ståndört med en Bromsblomma af 

 allahanda slags brokotta färger prickad;, en Equisetum »Räf- 

 rumpegräs med half fots lång stjärt» o. s. v. Arbetets första 

 del, utgifven efter den andra, upptager dock många inhemska 

 gräs m. m., och här har jag funnit åtminstone ett par seder- 

 mera brukliga namn för första gången använda i den mig' 

 tillgängliga litteraturen. Afven detta arbete synes icke hafva 

 rådfrågats af E. Fries. 



Jag anser mig med någa ord böra återkomma till Bro- 

 MELius' Chloris gofhica, framhållande detsamma såsom ett 

 synnerligen godt arbete. Det är nämligen uppenbart^ att 

 författaren själf sett de arter, han uppräknar, och de långa 

 synonymlistorna göra det möjligt att identifiera desamma. 

 Det är egendomligt, att hvarken P. F. Wahlberg eller J. 

 E. Areschoug tagit hänsyn till detsamma i sina arbeten öfver 

 göteborgstraktens flora. Det synes mig, som borde det vara 

 en intressant uppgift för någon med denna flora förtrogen 

 person att utgifva Bromelii förteckning med nutida botanisk 

 nomenklatur. 



I fråga om alla dessa arbeten före Linné må anmärkas, 

 att en stor del af de »svenska» namnen, såsom Linné påpekar, 

 endast äro öfversättningar från tyskan eller latinet. Då 

 Linné icke ansåg sig böra acceptera dylika namn, utan själf 

 sökte samla de i vårt språk verkligen förekommande, kan 

 hans Flora svecica sägas bilda utgångspunkten för en ny 

 riktning, som vid fastställande af de svenska namnen först 

 ville taga i betraktande, huruvida icke användbara sädana 

 redan i språket förefunnos. 



Af arbeten närmast efter Linnés flora må till de i första 

 delen nämnda fogas B. Bergius' »Tal om svenska ängskötseln och 

 dess främjande genom lönande grässlag» (1769), And. Jahan 

 Retziüs' »Utkast till en af handling om ogräs i skånska åkrar» 



