A. G. NATIIORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 2. 511 



bringa lärjungen den viktiga kunskapen om begreppen släkte 

 och art.j^ 



Är detta påstående riktigt, måste jag däraf draga den 

 slutsatsen, att undervisningen i zoologi i våra skolor står 

 på en lägre ståndpunkt nu än förr. Under min skoltid fick 

 man lära sig, att de arter, som fördes till ett och samma 

 släkte, utmärkte sig genom vissa gemensamma karaktärer, 

 hvilka man äfv^n fick lära känna. Vi lärde att tamkatt och 

 vildkatt höra till samma släkte, icke därför att bådas namn 

 sluta på -katt (da skulle ju också lekatt, zibetkatt, hafskatt 

 o. s. v. höra dit), utan på grund af öfverensstämmelsen 

 i dessa djurs byggnad. 



-Felis (Kattsläktet) igenkännes», säger Sundevall, »af sitt 

 korta, rundade hufvud, och klor som kunna indragas» . . . 

 »bakom roftanden finnes blott en ganska liten, obrukbar 

 liiiöJiy tand i öfverkäkeu, och alldeles ingen i underkäken.» 

 Eftersom dessa karaktärer förefinnas hos lejon, tiger, panter, 

 jaguar, puma, lodjur, tamkatt, vildkatt m. fl., så måste dessa 

 naturligtvis höra till släktet. Detta är icke en minnessak, 

 utan tvärtora en förståndssak, och jag erinrar mig ännu lif- 

 ligt, huru allt detta intresserade oss. Vi fingo sålunda en 

 mycket god föreställning om släktbegreppet, utan att ägna 

 en tanke däråt, om de svenska namnen slutade på -katt eller ej. 

 Kunna ynglingarue numera verkligen ej inse, hvarför lejon, 

 tiger och lo böra föras till kattsläktet (Felis i vidsträckt 

 bemärkelse), ja då måste felet ligga i undervisningen, och 

 det är ej värdt att skylla på den svenska nomenklaturen. 

 Jag har dock en så stor tilltro till de ungas omdömesförmåga, 

 att jag, till trots för rektor Neumans påstående om mot- 

 satsen, ännu vågar tro, att de inse detta utan att fästa den 

 ringaste vikt vid namnen. Och just därför att det i de fall, 

 då ingen binär nomenklatur i fråga om de svenska namnen 

 förekommer, måste bli fråga om en förståndssak, en upp- 

 fattning af den gemensamma släktkaraktären, torde sädana 

 fall vara allra bäst ägnade att bibringa lärjungen de riktiga 

 begreppen om släkte och art. 



Låtom oss så ännu en gång erinra om ett sakförhållande, 

 påpekadt redan af E. Fries och äfven vidrördt i första delen 

 af föreliggande arbete (1, sid. 54), nämligen att de syste- 

 matiska åsikterna alltjämt växla. Skulle man nu vid väx- 

 lande begränsning af släktena alltjämt bibehålla en binär 



