A FOTIDITO ETiOSZAA'^A. IX 



Teimészelhezi vonzódásom hiizott az orvosi pá- 

 lyára, melly közben igazlalanság történt \elem, 

 nagy, és fölkiáltó a jog istenéhez. De erriil ne töb- 

 bct. Hagyva pályám egyik felét, annál otthono- 

 sabbnak gondolám magamat a másik félen , mellyre 

 erőmet szentelni szándékozám. S erőt qyaniték érez- 

 ni lelkemben némi dolgok végrehajtására. Hiszen 

 az ifjú kebele olly teli, akarata olly szent: hazájá- 

 nak, nemzetének munkálkodni! Hagyva a kórüzö 

 istennél, az ép természet papjává akarám magamat 

 szentelni. Ekkor volt azon szép idő, mikor lite- 

 ratúránk álmábul ébredve , ezer lemények közt 

 éldelé ébredése első perceit. Az Academia fölállt 

 és minden módot meekisérte a hatásra. Munka - 

 ra szólíta föl az elmei törekvés egész mezején 

 minden erőt. Cuvier ki lÖn tűzve lefordítás vé- 

 gett, az Allatország híres, remek leirója. Ezen óriási 

 munkára én bátorkodtam ; hihető sem én , sem 

 az Academia nem gondoltuk , hogy olly sokára ér- 

 jünk czélt. 



Cuviert társul fogadva látogatám és használ- 

 tam a londoni zoologicus kerteket , hol az első osz- 

 tályokbul élő példányokban láttam a fajok nagy ré- 

 szét s midőn haza jöttem, az emlősek le voltak for- 

 dítva. Reményem volt ekkor, állatvizsgálóvá képez- 

 nem ki magamat. De a tudományos literatura nem 

 gyümölcsözött. A nap szükségei beszély t kívántak 

 s beszély, rege, költeményiróvá lettem. Elzengem 

 a Nap szakaszait s azóta sokszor gondolám : bár ki - 



