42 BEVEZETÉS. 



magok közt természeti íJjelvvel birok, melly, iga- 

 zán^ nem egjéb mint pilantatkori érzetök kifeje- 

 zése ; de az ember egy sokkal bonyoltabb nyelv ér- 

 zésére is taníthatja őket , melly által akaratját tuti- 

 tokra ejti s őket annak teljesítésére ösztönzi. 



Egyszóval, a fölsőbb állatoknál az okoskodás 

 bizonyos fokát láthatni minden jó s rósz sikerével , 

 s melly majdnem épen ollyannak tetszik , mint a 

 csecsemőké , mikor még szólani nem tanultak meg. 

 A mint az embertül távolabb eső állatokhoz eresz- 

 kedünk , ezen tehetségek is gyengülnek ; és az utol- 

 só osztályokban az érzékenység némelly s még ez 

 is hatalmatlan jeleire , azaz némelly kevéssé hatható 

 mozgásra , a fájdalom kikerülése végett , szorul- 

 kozva végződnek. Ezen két szél közt számtalanok 

 a' fokok. 



De az állatok nagy számánál az értelemtül kü- 

 lönböző tehetség van ; ez az ugy nevezett ösztön. 

 Ez velők szükséges munkálatot tetet , a faj föntar- 

 tására , az egyén ugy látszó szükségétül gyakran 

 egészen különbözőt :, sokszor igen bonyoltat , s 

 melly, hogy az értelmességnek tulajdoníttassék, vé- 

 getlenül több előrelátást és ösmeretet tenne föl an- 

 nál , mellyet az azt gyakorló fajnál megengedhetünk. 

 Ezen ösztön szülte munkák épen nem majmolás kö- 

 vetkezesei, mert az azokat gyakorló egyének má- 

 soktul tenni azt soha sem látták ; azok viszonyban 

 sincsenek a rendes érlelmességgel , hanem annál kü- 

 lönösebbek , bölcsebbek és érdek - mellékezőbbek 



