94 EMLÖSEK. 



AZ EBFEJÖMEK. 



(Les Cynocephales.) Cynocéplialus. C. (^) 



Az előbbieknek fogai , pofzsebei s ülgumói mellett 

 nyúlt és mintegy elvágott végú arczorok van, hol egy- 

 szersmind orrlyukaik nyilnak ki , a raelly okét a többi 

 majmoknál hasonlóbbakká teszi az ebekhez; farkok hosz- 

 szasága különböző. Ezek általában nagy, vad, és vesze- 

 delmes majmok; nagy részint Afrikát lakják. 



A k'óz'ónséges ebfejöm {Le Papion BuíF. Simia sphynx. 



Linn.) 



Sárga , többé vagy kevesebbé barnába hajló ; pofsza- 

 kálla sárga , képe fekete , farka hosszú. (^) Különbféle nagy 

 ságban látni. Fölnölvc, ijesztő vad és baromi buja. Guine- 

 ábul. Van egy közel faj is , rövidebb farkú , zöldesebb 

 bundájú, fehéres pofszakállu, hús-szin arcú. A zöldes eb- 

 fej. S. Cytiocephalus. Le Bahouin* Fr. C. Mém. du Mn. 

 IV, XIX. 

 A fekete ebfejöm {Le Papion nőire' Simia porcaria Bodd. 



S. ursina Penn. S. sphjngiola Herm. La guenon a face 



üc^rjitos a majniok általános görög neve; s a Galenus föl- 

 bonczolta majom nem egye'b faikagomnál , noha Camper homJokma- 

 gas cmlórnek vélte. De Blainville észrevette ezen hibát, én pedig 

 megáliapítám , ezen két fajjal mind azt összehasonlítva , a mit Gale- 

 nus az ö pithekos-árul mondott. 



(') Cynocéphalus , ebfej , igen esmeretes név a régieknél, annál 

 inkább, mivel ezen állat az ó egyiptomiak képjelezetében nagy szere- 

 pet játszott , a hol Tot-^ot vagyis Mercurius-t ábrázolá. 



(-) Azok kik őt csutának rajzolák, mint BufTon papionja XIV, 

 — XHt és XIV, — elcsutitották. Először Brogniard ábrázolá le vala- 

 melly pontossággal , hanem az őt nem illető S. cynocéphalus név 

 alatt. Rajzképe másolva van Schrebernél XIU. rl. B. Lásd a ^,pa- 

 pion** fajokrul Fréd. Cuv. cmióseit. 



