VASTAGBŐRÜEK. 249 



baii még egyre képesek, t. i. ujaikkal különböző tár- 

 gyakat körülfogni s azokat nagyobb kisebb erővel 

 megtartani. Ezen tehetség teljes Iiijánya bélyegezi a 

 mancsosakat. Lábaik csupán támasz gyanánt szol- 

 gálván, soha sincs vállkulcsok ; alszárok mindig a 

 borintás állapotjában marad; s ők növény életre 

 szorítvák ; idomok , életek módja sokkal kevesebb 

 változást mutat mint a karmosaké s nem egy köny- 

 nyen lehet köztök két rendnél többet fölállítani , a 

 kérődzőkét és nem kérődzőkét ; hanem ezen utol- 

 sók , mellyeket rendesen vastagböriiek-nek mon- 

 dunk, némelly családokra eloszthatók. 



Az első az ormányos és agyaras vastagbőrüeké , 

 rövidebben mondva 



AZ ORMÁNYOSAK. 



{Prohoscidiens). (^) 



Mindenik lábokon Öt uj , a vázban jó teljes , 

 hanem a lábot bebonyoló, a kérges bőrtül annyira 

 födött , hogy csak a mancsfaj széléhez ragadt kör- 

 mök által tetszenek ki. Szem és tulajdonképi met- 

 sző fogaik hibáznak , hanem metsző-csontjaikba két 

 agyar van alkotva , a szájbul kinyúló s néha iszonyú 

 nagyságra nőlö. Ezen agyarak sejtjének megkíván- 

 tató nagysága olly magassá teszi a fölső állkapcsot, és 



(') Az ormányosak különbfele jelekben megegyeznek néinclly 

 6i lökkel : 1) nagy metsző fogaikban; 2) gyakran közegyenes leme- 

 zekbiil képzett zápfogaikban ; 3) több rsontok idomában , Btb. 



