ÁLTALÁBAN. 319 



Melülsö végtagaik repülés eszközeivé szánat- 

 ván, nem liasználliatók sem állásra, sem fogásra; 

 tehát kétlábuak , s a föMrűl szájokkal veszik föl a 

 tárgyakat; szinte testöknek előre kell lábaiktul su~ 

 lyongani , mig ujaik jól megnjujtvák , liogy ele- 

 gendő alapot szerezzenek neki/ A medence igen ki 

 van hosszában njulva , rag-heljet engedendő azon 

 izmoknak , mell jek a törzsököt emelik a szárakon ; 

 sőt van még egy sor-izom , a medencétől az ujak- 

 hoz menő , s a térd és sark fölött olly módon el- 

 menő, hogy a madár egj^szerü terhe már meghajtja 

 az ujakat; illy módon képesek egy lábon állva alud- 

 ni. — Az ülcsontok s főképen a fancsontok hátra 

 nyúlnak s eltágulva elég helyet adnak a tojások 

 kifej lésére. 



A nyak és csorr hosszudtak, hogy a földre ér- 

 hessenek ; de az első szükséges fogékonyságot bir , 

 hogy csöndes álláskor hátra hajtathassék. Tehát sok 

 csigolyája van. Ellenben a szárnyaknak támaszt adó 

 törzsök kissé lehete mozgékony; a mellcsont főképen, 

 mellyhez a szárnyat a levegő-verés kedveért alá- 

 húzó izmok ragadvák^ ^^öJ kiterjedésű, s fölszinét 

 még a közepén emelkedő lemez is nagyobbítja. Ere- 

 detileg öt darabbul alkottaték ; egy közép darab- 

 bul, mellynek az emelt lemez része; két mellső há- 

 romszegletü darabbul a bordák összeragadására , s 

 hátulsó oldalvásti villás darabbul fölületének kiter- 

 jedése végett. Ezen utolsók kivágásainak nagyobb 

 kisebb megcsontosodása s azon tér, mellyet köztÖk 



