66 



og man har intet Exempel paa, at saa store Afvigelser alene 

 kunne skrive sig fra Aldersforskjel. Jeg har undersøgt hundreder 

 og atter hundreder af den, og til de forskjelligste Tider af Aaret, 

 og altid fundet den af samme ringe Størrelse og characteristiske 

 Udseende. Det skulde dog være i høieste Grad mærkeligt, at man, 

 hvis den virkelig var en Ungdomstilstand af Isocardia, iblandt disse 

 talrige Exemplarer ikke skulde kunne finde frem et eneste over 

 den ovenangivne Størrelse, ikke et eneste, der viste nogen Tilnær- 

 melse til den for hin Slægt characteristiske Habitus. Af den ved 

 vore Kyster overordentlig sjeldne Isocardia cor har jeg engang ved 

 vor Vestkyst (Bukken) i Bundskraben optaget et ganske ungt, kun 

 14""" langt Individ. Dette skilte sig rigtignok i sin Form ikke ube- 

 tydeligt fra udvoxne Exemplarer, men endnu langt mere fra Kelli- 

 ella. Skallen var nemlig noget aflang eller transversal, næsten af 

 samme Omrids som den nedenfor beskrevne Pecchiolia abyssicola, 

 med de allerede characteristisk indrullede Umboner helt fortil. Et 

 noget større Exemplar er af min Fader tåget i Christianiafjorden; det 

 viste en lignende fra Kelliella himmelhvidt forskjellig skjæv Form. 

 Kelliella miliaris er ved vor Syd- og Vestkyst paa de større 

 Dyb, fra 40— G50 F., en af de alleralmindeligste Conchiferer og fore- 

 kommer ogsaa i store Mængder ved Lofoten, hvor aldrig nogen- 

 sinde en Isocardia er funden. Den synes at have en meget vid 

 Udbredning, da den baade forekommer i Middelhavet (Montero- 

 sato) og overalt paa de store Dybder i Atlanterhavet. Den af 

 Philippi fra Calabriens Tertiærformation beskrevne Venus miliaris 

 er utvivlsomt identisk med den her omhandlede Form, og Philip- 

 pis Artsnavn maa derfor som det ældre foretrækkes for det af 

 min Fader anvendte. Derimod synes Forbes's Kellia ajbyssicola 

 ligesaa godt at kunne passe paa Axinus ferruginosus som paa Kel- 

 liella. Om nærværende Forms systematiske Plads er jeg endnu i 

 nogen Uvished. Den synes mig dog, trods det lidet udviklede 

 Ligament, saavel ifølge Laasens som Dyrets Bygning at slutte 

 sig nærmest til Slægten Cyamium, hvorfor jeg foreløbigt opfører 

 den under samme Familie som denne Slægt. 



